Справа № 826/3436/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3436/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Карпушової О.В., Мельничука В.П.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року
у справі №826/3436/18 (розглянутої у порядку загального позовного провадження)
за позовом ОСОБА_1
до відповідача Київського квартирно-експлуатаційного управління
та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України
третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпра
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі до тексту - відповідач 1) та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (далі по тексту - відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпра (далі по тексту - третя особа), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.08.2018 року просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Київського квартирно-експлуатаційного управління (ідентифікаційний код юридичної особи: 22991617) щодо не підготовки і не направлення документів та матеріалів на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у Збройних Силах України згідно заяви позивача від 28 серпня 2017 року;
- зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційного управління (ідентифікаційний код юридичної особи: 22991617) підготувати та надіслати на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріали для вирішення питання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , та надання її для постійного проживання позивачу;
- визнати протиправною бездіяльність Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (ідентифікаційний код юридичної особи: 22991333) щодо не здійснення дій по організації підготовки документів на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України згідно заяви позивача від 28 вересня 2017 року;
- зобов`язати Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (ідентифікаційний код юридичної особи: 22991333) організувати підготовку та направлення на розгляд комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріалів для вирішення питання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , та надання її для постійного проживання позивачу.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що враховуючи конституційно закріплений зміст діяльності суб`єкта владних повноважень, який має бути спрямований на забезпечення прав і свобод людини, виходячи із встановлених Конституцією та законами України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідачами допущено протиправну бездіяльність, чим порушено право позивача на ініціювання та реалізацію в майбутньому права на забезпечення його житлом для постійного проживання, шляхом виключення займаної квартири з числа службових.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачами подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В апеляційній скарзі апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Позивачем надано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представниками відповідача 1 та відповідача 2 підтримано вимоги та доводи апеляційних скарг, просили скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.
Позивач у судовому засіданні щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечив. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є полковником запасу Збройних Сил України та має вислугу в кількості 26 календарних років та 4 місяці.
Позивач звільнений з військової служби у запас відповідно пункту "г" частини 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку із проведенням організаційних заходів, наказом Міністра оборони України від 23.12.2014 року №835.
На підставі ордеру №08 серія №03 від 08.08.2005 року під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , Дніпропетровський гарнізон, позивача забезпечено службовою 2-х кімнатною квартирою АДРЕСА_1 . Вказана квартира на даний час перебуває на обліку у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Дніпро.
Позивач з 03.03.1995 року перебуває на квартирному обліку в Збройних Силах України, як військовослужбовець, який потребує поліпшення житлових умов. Позивач перебуває на квартирному обліку у Київському гарнізоні як особа, що на даний час не забезпечена житлом.
Так, 28.08.2017 року позивач звернувся до Київського квартирно-експлуатаційного управління з заявою про підготовку і подання на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріалів для вирішення питання про виключення з числа службових квартири та надання її позивачу для постійного проживання.
Листом Київського квартирно-експлуатаційного управління від 11.09.2017 року №303/25-4747, позивача повідомлено, що виключення з числа службових квартир, що надані за попереднім місцем служби в інших гарнізонах, діючим наказом не передбачено.
Позивач вважає бездіяльність відповідача 1, яка полягає у фактичній не підготовці і не направленні документів та матеріалів на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України за заявою позивача протиправною та такою, що порушує його права.
Так, 28.09.2017 року позивач звернувся до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України з заявою про підготовку і подання на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріалів для вирішення питання про виключення з числа службових квартири та надання позивачу для постійного проживання.
У відповідь на заяву позивача від 28.09.2017 року Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України листом від 31.10.2017 року №303/4/2171, повідомлено, що позивач перебуває на квартирному обліку в гарнізоні м . Києва, тому правові підстави для виключення з числа службового житла Міністерства оборони України та надання для постійного проживання відсутні.
Позивач вважає бездіяльність відповідача 2 протиправною, яка полягає у відсутності належної організації роботи по вирішенню питання стосовно передачі займаної квартири на облік до Київського квартирно-експлуатаційного управління, що, в свою чергу, дало б змогу позивачу вирішити питання із наданням житла для постійного проживання/
Незгода позивача з такими діями та рішенням відповідача 1 та 2, обумовили його на звернення до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано всі умови для прийняття відповідачами рішення про взяття його на квартирний облік, як такого, що користується правом першочергового одержання жилих приміщень, втім відповідачами, як встановлено матеріалами справи неодноразово відмовлялось у задоволенні вказаного питання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до пункту 8 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: право на безоплатне отримання у власність займаного ними та членами їх сімей житла незалежно від розміру його загальної площі в будинках державного житлового фонду.
Відповідно до п.п.8-9 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали інвалідами І чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.
Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно з п.1.3. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 року № 737 забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом:
-надання службових жилих приміщень військовослужбовцям;
-надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби;
-надання за згодою військовослужбовця кредиту або грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення;
-участі військовослужбовців та членів їх сімей у державних цільових програмах забезпечення громадян доступним житлом відповідно до законодавства (за їх бажанням);
-надання жилої площі у гуртожитках курсантам і військовослужбовцям та працівникам ЗС України;
-надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі;
-оренди жилого приміщення військовослужбовцям офіцерського складу.
Згідно з п.1.11 Інструкції усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку.
Відповідно до п.10.1 Інструкції житлові комісії у ЗС України створюються з метою взяття (зняття) військовослужбовців на облік (з обліку) осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі звільнених у запас або у відставку, що залишаються перебувати у військових частинах на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли або пропали безвісти під час проходження військової служби, а також з метою контролю за розподілом жилих приміщень та надходженням жилих приміщень i погодженням розподілу відповідно до вимог чинного законодавства України.
Згідно з п.10.11 Інструкції до повноважень житлової комісії військової частини належить погодження розподілу жилої площі, яка надається для постійного проживання.
Відповідно до п.2.16 Інструкції військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Якщо військовослужбовець, який звільняється в запас або у відставку за віком, перебуває на обліку та обирає для проживання після звільнення з військової служби з урахуванням існуючого порядку реєстрації інший населений пункт (якщо обирає для проживання після звільнення з військової служби гарнізон міста Києва, рішення про можливість постановки його на квартирний облік у гарнізоні міста Києва приймає Міністр оборони України), відповідний командир військової частини за його рапортом за 6 місяців до звільнення в запас або відставку за віком подає до військового комісаріату і КЕВ (КЕЧ) району, що знаходяться за обраним місцем проживання, необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання жилого приміщення. На підставі повідомлення квартирно-експлуатаційного органу про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання жилого приміщення у військовому комісаріаті він знімається з обліку за останнім місцем служби.
Якщо військовослужбовці, звільнені з військової служби з інших підстав, виявляють бажання отримати жилі приміщення не за місцем перебування на обліку, такі військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями за обраним місцем постійного проживання виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районних державних адміністрацій на загальних підставах відповідно до вимог чинного законодавства.
Як вбачається з матерів справи та не спростовано відповідачами, позивачем неодноразово подавались звернення до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України щодо вирішення питання з приводу забезпечення його житлом для постійного проживання, шляхом включення квартири в якій він мешкає з числа службових та надання її останньому для постійного проживання.
Представником відповідача 1, як у відзиві на позов так і в апеляційній скарзі зазначено, що здійснює свою діяльність, в тому числі обліку житла для військовослужбовців та підготовки документів, в межах зони своєї діяльності, яка обмежується у гарнізонах: м. Києва, Переяслав-Хмельницькому, Бориспільському, Броварському, Васильківському, Гостомельському та Семиполківському гарнізонах .
Крім того, з метою захисту своїх прав та вирішення питання щодо підготовки матеріалів на розгляд комісії за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, що, в свою чергу, стало підставою звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року у адміністративній справі №804/8341/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити пені дії.
При цьому, вказаним рішенням суду встановлено, що не зважаючи на те, що квартира знаходиться на обліку у м. Дніпро, однак Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, в контексті спірних правовідносин, згідно приписів Інструкції повноваженнями щодо вирішення питання про забезпечення позивача житлом для постійного проживання не наділений.
Крім того, рішенням суду встановлено, що в черзі безквартирних військовослужбовців Дніпропетровського гарнізону позивач не перебуває.
Натомість, позивач перебуває на квартирному обліку у Київському гарнізоні.
Відтак, питання забезпечення постійним житлом, виключення зі складу службового житлового фонду повинно вирішуватись там, де особа перебуває на квартирному обліку за останнім місцем проходження служби.
Посилання відповідачів на відсутність повноважень щодо вирішення поставлених позивачем у зверненнях питань з приводу надання житла, на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень Наказом Міністерства оборони України № 448 від 29.08.2016 року віднесено саме до компетенції Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що із урахуванням конституційно закріпленого змісту діяльності суб`єкта владних повноважень, який має бути спрямований за забезпечення прав і свобод людини, виходячи із встановлених Конституцією України та Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідачем 1 та відповідачем 2 допущено протиправну бездіяльність, чим порушено право позивача на ініціювання та реалізацію в майбутньому права на забезпечення його житлом для постійного проживання, шляхом виключення займаної квартири з числа службових.
Також правомірного висновку дійшов суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Київське квартирно-експлуатаційного управління підготувати та надіслати на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріали для вирішення питання про виключення з числа службових квартири та надання її для постійного проживання позивачу та зобов`язання Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України організувати підготовку та направлення на розгляд комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріалів для вирішення питання про виключення з числа службових квартири, та надання її для постійного проживання позивачу.
Зокрема, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до змісту ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Також є безпідставними посилання відповідачів щодо порушення судом першої інстанції втручань у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки судом рішення про надання позивачу житла не приймалось, натомість зобов`язано відповідачів вчинити усі необхідні дії для розгляду та вирішення даного питання.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: О.В. Карпушова

В.П. Мельничук

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2019 року.