Справа № 826/9366/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 серпня 2019 року № 826/9366/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддизайн-21» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Буддизайн-21» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 7, ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 13.06.2017, № від 1.03.2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу, які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень- рішень, не погоджується із тим, що ним проведені фіктивні правочини із контрагентами, які неможливо було провести, в зв`язку із відсутністю основних засобів та ресурсів. Оскільки спірні операції фактично виконані та їх проведення підтверджується документально, позивач вважає правомірним формування спірних сум податкових вигод. Відтак позивач не вбачає підстав для прийняття оскаржуваних рішень та просить їх скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що контролюючим органом під час здійснення перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про їх учасників, фактичну неможливість виконання цих поставок саме задекларованими контрагентами, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті.

Ухвалою суду від 31 липня 2017 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 06.12.2017 року, за погодженнями із представниками сторін, суд ухвалив перейти до письмового провадження по справі.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 20,77,82 Податкового Кодексу України, відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 02.02.2017 року № 2706 та плану-графіка проведення перевірок суб`єктів господарювання, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддизайн-21» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки був складений акт від 29.05.2017 року № 221/26-15-14-01-03/24093124.

Перевіркою були встановлені наступні порушення:

-п.п.192.1.1 п. 192 ст. 192, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, ТОВ «Буддизайн-21» занизило суму податкового зобов`язання на загальну суму 210 592 грн, в т.ч. по періодах: червень 2016 на суму -75 300 грн, липень 2016 року на суму - 135 292 грн;

- п.44.1 п.44.2, ст. 42 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138,п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ, п.1 п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV, п.2.1, п.2.4 ст. 2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.95р. №88, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», встановлено заниження податку на прибуток за 2016 рік на суму 190 171 грн.

- п.46.1 ст.46, пп. 47.1.1 п.47.1 ст.47, ст. 51, п.п 176.2 «б», п. 176.2 ст.176 ПКУ, п.1.2, п.3.3 Наказу міністерства фінансів України від 13.01.2015 за № 4 «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого зних податку (форма N1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» щодо неподання відомостей про отримувачів доходів - ФОП (ознака доходу « 157»);

- несплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим порушено вимоги п.п. б) п.266.10.1 ст. 266 ПКУ на загальну суму 3 037,32 грн;

- несвоєчасно подано річну декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим порушено вимоги п.266.7.5 ст.266 ПКУ;

- абз.1 ст.26,абз.3 ст.24 Кодексу Законів про працю від 10.12.1971 №322-VІІІ, абз 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», перевіркою встановлені випадки неподання посадовими особами ТОВ «Буддизайн-21» повідомлення про прийняття працівника на роботу Державній фіскальній службі та її територіальним органам.

На підставі акту перевірки від 29.05.2017 року № 221/26-15-14-01-03/24093124 податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 13.06.2017 року, які оскаржуються у даній адміністративній справі.

За результатами перевірки встановлено документальне оформлення господарських операцій за відсутності їх реального здійснення, за умов не підтвердженості отримання ТОВ «Буддизайн-21» товарів, робіт, послуг від ТОВ «Техстайл Інк.» і ТОВ «Ренткомпані» .

Також встановлена неможливість виконання операцій із здійснення робіт та постачання товару, що зумовлена відсутністю необхідної кількості трудових ресурсів контрагента, основних засобів, наявність яких є обов`язковою для виконання взятих зобов`язань перед контрагентом-покупцем, для виконання яких необхідна певна кількість та кваліфікація персоналу, відсутністю спеціалізованого обладнання, невідповідністю наявного трудового та технічного ресурсу, а відтак неможливості руху за ланцюгом постачання всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій; відсутність надання послуг та постачання товару, а також реального одержання (купівлі) ТОВ «Буддизайн-21» відповідного активу.

Окрім того в Акті зазначено, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема, у підписанні будь-яких первинних документів, та не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які засвідчують факт придбання товарів, робіт, послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Такі обставини на думку відповідача свідчать про неможливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Техстайл Інк.» і ТОВ «Ренткомпані».

Заперечуючи дані обставини, до матеріалів справи позивачем були надані копії договорів, а саме: договір доручення № 0704-15/3 від 07.04.2015 року, договір постачання №01082016 від 01.08.2016 року між позивачем та ТОВ «Бригіта-Тау», а також платіжні доручення за цими договорами.

Суд звертає увагу, що надані позивачем документи не відповідають вимогам, щодо засвідчення документів, а тому не приймаються до уваги судом при вирішенні спору по суті.

Зокрема, відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, в п.2.14 зазначає, що банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення. У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті "Дата виконання", має відповідати:даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку; даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Проаналізувавши надані платіжні доручення, суд встановив, що вони мають вигляд роздрукованих електронних розрахункових документів, які використовуються відповідно до системи дистанційного обслуговування клієнтів банку. Проте, на жодному із наданих платіжних доручень не проставлена печатка або засвідчувальний напис представника банку про те, що вказані доручення перевірені та підтверджені. Віддтак, такі документи є неналежними та недопустими доказами по справі, в силу їх незасвідченості та не можуть бути доказами в розумінні ст. 72,73 КАС України.

Перевіркою встановлено, що позивачем під час декларування податкових зобов`язань за господарськими операціями з купівлі-продажу у ТОВ «Техстайл Інк» , ТОВ «Ренткомпані» не дотримано вимог пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 та п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПКУ, що призвело до заниження податку на додану вартість за червень 2016 на загальну суму 210 592 грн та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток за січень-грудень 2016 року на загальну суму 190 171 грн.

Вказані висновки були зроблені, в т.ч. на підставі інформації, отриманої від СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Так, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_1 (директора ТОВ «Техстайл Інк») встановлено його непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарської діяльності ТОВ «Техстайл Інк». Свідок зазначив, що первинних документів він не підписував, товарів, робіт, послуг не надавав та не отримував, печаток не виготовляв, розрахунковими рахунками не управляв та не користувався, за винагороду зареєстрував вказане підприємство.

Отже, за встановлених обставин вбачається, що підприємство-контрагент позивача, зареєстроване на підставну особу, яка не мала відношення до діяльності підприємства та не здійснювала фактичної господарської діяльності (дій) та будь-яких операцій від імені вказаного контрагента.

Проте, в матеріалах справи містяться акти приймання-здачі робіт, договір про надання послуг №2007-16 від 20.07.2016 року, рахунки-фактури, за підписом директора ТОВ «Техстайл Інк» ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що відомості, викладені у поясненні ОСОБА_1 , від 24 листопада 2016 року, як свідка у кримінальному провадженні, є підставами для критичного відношення суду до документів, наявних в матеріалах справи, підписаними вказаною особою. Господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Відповідач вважає, що за фактами продажу товару хоча і оформлювалися бухгалтерські документи, проте фактично господарські операції між ТОВ «Буддизайн-21» та ТОВ «Техстайл Інк.» не відбувалися, через що податкові накладні, зареєстровані товариствами не мають юридичної сили первинних документів.

Крім того, перевіркою встановлені господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Ренткомпані». У вказаного підприємства також відсутні основні засоби, відповідно до реєстру облікових карток в АС «Податковий блок», наявна картка ФСПД, що внесена 25.05.2015 року ОУ ГУ ДФС у Херсонській області за ознакою: зареєстровано (перереєстровано) в органах державної реєстрації на підставних осіб без наміру здійснення фінансово-господарської діяльності.

Відповідач стверджує, що під час перевірки встановлена невідповідність між номенклатурою придбаного ТОВ «Ренткомапні» товару, а саме: «тушки курчат бройлерів, м`язи шлунку, серце, лапки, печінка» та номенклатурою проданого товару, визначеного в податкових накладних, виписаних на адресу контрагента-покупця ТОВ «Буддизайн-21».

В зв`язку із цим, за сукупністю наведених матеріалів, перевіркою не підтверджено реальності проведення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ренткомпані»

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до чинного податкового законодавства основним завданням контролюючих органів є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків та зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових встановлених законодавством доходів.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема: з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Крім того, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для формування валових витрат, виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Проаналізувавши викладені вище висновки контролюючого органу, а також обсяг документів, наданий позивачем для перевірки, зокрема лише договори, платіжні доручення, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), відсутність основних фондів, як-то: складських приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів, тобто адміністративно-господарських можливостей, об`єктивно необхідних для здійснення трудової діяльності, відсутність письмових запитів (замовлень) на поставку, суд приходить до висновку, що поставлений товар не підтверджений належним пакетом фінансових документів та не має ознак реального здійснення господарської діяльності.

Сам факт наявності у позивача податкових накладних, виписаних від імені контрагента, не є безумовним доказом реальності здійснення господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Зокрема, на переконання суду платник податків має бути розумним та обачливим при виборі контрагента, при цьому проста перевірка наявності у контрагента державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має належну ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), а отже, заходи, спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру не є достатніми та не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера. Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань, провадження необґрунтованих виплат.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року відповідають вищезазначеним вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо вимог про прийняття рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог та їх непідтвердженість достатніми та переконливими доказами, у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню лише при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддизайн-21» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 7, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 червня 2017 року № та № - відмовити повністю.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа