Справа № 440/693/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 р.Справа № 440/693/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання МорозаМ.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного реєстратора комунального підприємства "Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району " ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року по справі № 440/693/19

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз"

до Комунального підприємства "Бюро містобудування та технічної інвентаризації" Решетилівського району, Державного реєстратора комунального підприємства "Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району" ОСОБА_1

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Хорольськийрайсількомунгосп"

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства "Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району" ОСОБА_1 від 27.04.2017 року індексний номер 4962605, про державну реєстрацію права власності ТОВ "Хорольськийрайсількомунгосп" () на виробничий будинок ГРП-100 (газо-розподільна підстанція №2 м. Хорол), що розташований за адресою: Полтавська обл., Хорольський р. м. Хорол, вул. Кобища, будинок 50 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 248); скасувати запис про право власності в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 20167934 щодо реєстрації за ТОВ "Хорольськийрайсількомунгосп" () права власності на виробничий будинок ГРП-1 ОО (газо-розподільна підстанція №2 м. Хорол), що розташований за адресою: Полтавська обл., Хорольський р. м. Хорол, вул. Кобища, будинок 50 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 248).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року по справі № 440/693/19 провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу право на звернення до суду із цими позовними вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року по справі № 440/693/19 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення витрат на професійну правничу допомогу справі № 440/693/19 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" до Державного реєстратора комунального підприємства "Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району" ОСОБА_1, Комунального підприємства "Бюро містобудування та технічної інвентаризації" Решетилівського району, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хорольськийрайсількомунгосп" про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Відповідач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву про повернення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні його представник позивача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про вирішення питання про розподіл судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 02.05.2019 р. до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення з позивача понесених витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заяви посилався на те, що оскільки закриття провадження здійснено в зв`язку з непідсудністю позову, поданого позивачем адміністративному судочинству, всі сторони мали певні витрати грошей та часу, які до розгляду згаданого позову не призвели. А тому, оскільки він мав витрати грошових коштів на правову допомогу надану адвокатом Ларкіною Г.Ю. (свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю та ордер) на збір доказів, аналіз вимог позивача та підготовку позиції захисту, підготовку та відправку адвокатом відзиву, заяв та клопотань, і виплати на її транспортні витрати, що в цілому передбачалось договором та відображено у калькуляції її послуг, квитанції про сплату коштів, на підставі п. 10 ст. 139 КАС України просив вирішити питання про стягнення з позивача на його користь понесених ним витрат на правову допомогу у цій справі. На підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді, відповідачем ОСОБА_1 надано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 20.03.2019 із адвокатом ОСОБА_2., розрахунок (калькуляцію) суми гонорару за надану правову допомогу, квитанцію від 10.04.2019 р. № 11 на суму 33400,00 грн. (а.с. 105-107).

Відмовляючи в задоволенні цієї заяви суд першої інстанції дійшов до висновку, що до матеріалів справи відповідачем не додано акту виконаних робіт (наданих послуг) та додатків до договору про надання правової допомоги від 20.03.2019 р., на які міститься посилання у пункту 4.1 цього договору, а також, суд визнав необґрунтованою вартість послуг, що наведена у розрахунку (калькуляції) суми гонорару за надану правову допомогу.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що згідно укладеного між ним та адвокатом договору, акт виконаних робіт підписується сторонами після їх виконання, а отже, відсутність такого акту на момент постановлення судом спірної ухвали, на думку апелянта, не спростовує факту понесення стороною витрат на правничу допомогу. Також апелянт послався на те, що калькуляція витрат містить детальний опис наданих адвокатом послуг, що також спростовує висновок суду першої інстанції.

З приводу наведених вище доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається зі ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розподілу судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надається саме адвокатами.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Крім того, у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

З аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Судом встановлено, що 20.03.2019 між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 107). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до суду першої інстанції надано: 1) розрахунок (калькуляцію) суми гонорару за надану допомогу, в якій вказані такі види наданих послуг: а) вивчення та правовий аналіз матеріалів справи та копії матеріалів (кількість витраченого часу 2 год., вартість за 1 год. 1300,00 грн., загальна вартість - 2600,00 грн.); б) збір, систематизація та аналіз доказів відповідача. Підготовка відзиву, заяв, клопотань, листа, розрахунку (кількість витраченого часу 16 год., вартість за 1 год. - 1300,00 грн., загальна вартість 20800,00 грн.; в) передбачувані витрати на судові засідання та інше, участь у судових засіданнях - 10000,00 грн.; 2) квитанцію № 11 від 10.04.2019 р. про отримання адвокатом від ОСОБА_1 гонорару у сумі 33400,00 грн.

З приводу наданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вказує, що будь-яка робота, виконана у ході підготовки до справи (вивчення питання, аналіз чинного законодавства, судової практики, матеріалів справи) має своїм наслідком певні результати. Натомість наданий позивачем перелік робіт не є конкретизованим, не містить детальний опис виконаних робіт, а лише загальні поняття видів робіт без прив`язки до конкретної справи та її обставин. У вказаному розрахунку (калькуляції) лише міститься посилання на те, що цей розрахунок визначає суму гонорару адвоката згідно договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 20.03.2019 р., в той час, як в самому договорі не вказано, що він укладається між сторонами та предметом цього договору є надання правової допомоги саме у цій конкретній справі. Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано акту виконаних робіт (наданих послуг) вчинених адвокатом, в якому, зокрема, повинен бути відображений та детально конкретизований розрахунок вартості наданих послуг.

Що стосується посилання апелянта на те, що такий акт міг бути підписаний лише після того, коли рішення суду першої інстанції вступило в законну силу, колегія суддів зазначає, що у адвоката та відповідача не було перешкод щодо складання та підписання акту виконаних робіт, які вже були надані адвокатом до постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідачем чи його представником такого клопотання заявлено не було. В свою чергу, заяву про стягнення понесених судових витрат відповідачем подано вже після постановлення ухвали про закриття провадження у справі, але і до цієї заяви заявником не додано акту виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 143 КАС України, у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Належних та допустимих доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано не було, а тому суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення поданої заяви про їх відшкодування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року по справі № 440/693/19 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора комунального підприємства "Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району " ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року по справі № 440/693/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року по справі № 440/693/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 05.08.2019 року