Справа № 810/2012/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2012/18 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Костюк Л.О. та Епель О.В.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області щодо перерахунку ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015, 2016, 2017 роки - протиправною;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області здійснити перерахунок та нарахувати ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2015, 2016, 2017 роки відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області у подальшому нараховувати щорічну до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі: інвалідам війни III групи - сім мінімальних пенсій за віком у відповідність частини 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

11 липня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх. № 25564, Управлінням соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області не має правових підстав для нарахування щорічної разової грошової допомоги як учасникам бойових дій, так і особам з інвалідністю внаслідок війни до 5 травня у розмірах інших, ніж це встановлено Кабінетом Міністрів України, що вірно було зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 1 січня 2015 виплату одноразової грошової щорічної допомоги до 5 травня, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», віднесено до компетенції та регулювання Кабінету Міністрів України, який, відповідними постановами встановлював розмір таких виплат, у зв`язку з чим в діях Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області відсутня протиправність.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Іванківським РС Управління ДМС в Київській області 15.10.2014 року.

Позивач є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим 05.06.2015 року.

У період з 2015 по 2017 рік позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 7210,00 грн., а саме: у 2015 році - 2200,00 грн., у 2016 році - 2310,00 грн., у 2017 році - 2700,00 грн.

26.03.2018 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації із заявою про перерахунок одноразової грошової допомоги до 5 травня, виходячи із розрахунку семи мінімальних пенсій за віком з 2015 року по 2017 року включно.

Розглянувши вказане звернення позивача, Іванківською районною державною адміністрацією листом № 01-3-627 від 26.03.2018 року було надало відповідь позивачу, в якій зазначено про відсутність правових підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги до 5 травня виходячи з розміру семи мінімальних пенсій, пояснивши, що згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічна грошова допомога до 5 травня виплачена йому у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, у межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, а саме:

- постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 р. №147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у розмірі 2200,00 грн.;

- постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у розмірі 2310,00 грн.;

- постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у розмірі 2700,00 грн.

Фінансування цих виплат здійснюється згідно кошторисних призначень на відповідні роки. Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації не встановлює розмір розрахункових величин для обрахування соціальних виплат та доплат і не може самостійно зменшувати чи збільшувати ці виплати.

Вважаючи бездіяльність відповідача, що виявилась у відмові здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015-2017 роки, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII (далі - Закону № 3551-ХІІ, в редакції, яка була чинна станом на 31 грудня 2007 року) передбачалось, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно з вимогами пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 р. № 107-VI (далі - Закон №107-VI) частину 5 зазначеної статті було викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10 рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, пункт 20 розділу II Закону №107-VI.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008, відновлено дію частини 5 статті 13 Закону № 3551-ХІІ, відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни IІ групи мав становити вісім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до вимог частини 1 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 3551-ХІІ), щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Зі змісту частини 4 статті 17-1 Закону № 3551-ХІІ вбачається, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Водночас, пункт 63 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 р. № 79-VІІІ, який набув чинності 1 січня 2015 р., розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З вищевказаного судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що з 1 січня 2015 виплату одноразової грошової щорічної допомоги до 5 травня, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», віднесено до компетенції та регулювання Кабінету Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 14 березня 2018 року № 170 (далі - Постанова № 170) установлено, що у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3685 гривень; II групи - 3265 гривень; III групи - 2845 гривень.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діяли нормативно - правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня для ветеранів війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 № 4-зп у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи той факт, що Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 р. № 79-VIII прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 № 79-VIII.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20 грудня 2018 року у справі № 332/1735/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 591/5038/16-а, від 13 грудня 2018 року у справі № №695/2442/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 196/938/16-а, від 3 квітня 2018 року у справі № 336/7845/16-а, від 5 червня року 2018 у справі № 161/13021/17, від 8 травня 2018 року у справі № 607/7918/17.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може змінюватись державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першої статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України" від 3 червня 2014 р. зазначив, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року не може братися судом до уваги, адже останнім не вказано, в якій справі судом касаційної інстанції був викладений певний правовий висновок, разом з тим, ймовірно, позивач посилається на висновок, викладений у справі № 537/5837/14-а, разом з тим, варто наголосити, що правовідносини у справі № 537/5837/14-а та даній справі не є тотожними, Верховним Судом була висловлена правова позиція щодо застосування норм права відносно здійснення перерахунку і виплати недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік.

Інші доводи позивача не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року - без змін

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.В.Епель

Л.О.Костюк

Повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2019 року.