Справа № 160/8022/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2019 року Справа № 160/8022/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
представника позивача представника відповідача Гелетій М.Т. Сігалова М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№94)» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнати протиправним та скасувати рішення, скасування податкового повідомлення-рішення
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№94) (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
8. Визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) нарахування єдиного внеску №548011306 від 22.10.2018.
Крім того, позивач послався на ч. 1 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України якою передбачено, що строковий трудовий договір укладався між засудженим і виправною колонією. І саме виправна колонія була роботодавцем засуджених, виплачувала їм заробітну плату, мала нараховувати та сплачувати до бюджету як податковий агент податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що адміністративний позов позивача є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню виходячи з того, що позивач занизив суму нарахованого єдиного внеску у період з 01.10.2016 по 31.12.2017 р. на суму 1370303,00 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№94)» є юридичною особою, що утворена відповідно до Статуту з метою забезпечення ефективного використання праці осіб з числа засуджених на певних видах робіт.
- п.2 ст.6, ст.8. п.2 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-Vl «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у період з 01.10.2016 по 31.12.2017 ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№94)» занижено суму нарахованого єдиного внеску на суму 1370303,00 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.
- п.1 ч.1 ст.4. Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010р.. п.1 роз. Ill Наказу Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 «Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несвоєчасне подання звітності по єдиному внеску 10.2013р., 11.2013р., 12.2013р., 01.2014р.. 03.2015р., 06.2015р., 07.2016р., 01.2017р.
- ч.2 ст. 6 та ч. 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині несвоєчасної сплати суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 1548,40 грн.
- п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, абз.1 п.46.1 ст.46. п.49.1 та п.49.2, п.п.49.18.2, п.49.18 ст.49, ст.51 гл.2 та п.п. б п. 176.2. 1. 176 ПК України за подання Податкових розрахунків за ф. №1- ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і утриманого з них податку про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, за період 1 кв. 2015р.-IV кв. 2015р.,1 кв. 2016р . -1кв. 2016р.. 1 кв. 2017р.-IV кв. 2017р., без відображення нарахованих та виплачених доходів від працевлаштування засуджених, нарахованого та перерахованого податку з доходів фізичних осіб, та відображення застосованої податкової соціальної пільги.
На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийняті:
1) податкове повідомлення-рішення:
2) рішення про застосування штрафних санкцій:
рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року за порушення п.4 ч.2 cт.6, Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464, Наказу Міністерства Фінансів України №435 від 14.04.2015р. «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування»

рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року за порушення п.4 ч.2 cт.6 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464, Наказу Міністерства Фінансів України №435 від 14.04.2015р. «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування»,

рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року за порушення п.4 ч.2 cт.6 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464, Наказу Міністерства Фінансів України №435 від 14.04.2015р. «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування»,

рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року за порушення п.4 ч.2 cт.6, Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464, Наказу Міністерства Фінансів України №435 від 14.04.2015р. «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування»,

рішення № від 14.08.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано до позивача штрафні санкції;

рішення № від 14.08.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким на підставі ч.10 пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано до позивача штрафні санкції;

Не погодившись із висновками Акту перевірки та з винесеними рішеннями, позивач оскаржив всі вищезазначені рішення.

Державною фіскальною службою України 03.10.2018 року розглянуто скарги позивача, які задоволені частково, а саме:

«Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 №10-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.08.2018 №, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.08.2018 № ГУ ДФС у Дніпропетровській області скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 14.08.2018 №, №, №, № ГУ ДФС у Дніпропетровській області - залишити без змін, скарги ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№94) від 31.08.2018 №250, №251, 253 - задовольнити частково, а скарги від 31.08.2018 №254, №255, 256, №257 - залишити без задоволення, зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області винести та направити нові вимогу та рішення з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства.»

На адресу позивача ГУ ДФС у Дніпропетровській області направлено:

- Вимогу про сплату боргу (недоїмки ) від 22.10.2018 року №Ю- .

- Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 22.10.2018р..

- Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) нарахування єдиного внеску №548011306 від 22.10.2018р..

Не погоджуючись із рішеннями від 18.08.2018 р., 22.10.2018 р. та вимогою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Положеннями підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Суд зазначає, що порядок використання праці засуджених осіб та нараховання їм заробітної плати врегульовано положеннями статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VI.II від 07.09.2016: якою визначено, що «Засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.»

Відповідно до абазу 3 ч.1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України, праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Згідно статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України «Засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.»

Аналізуючи вище зазначені положення у сукупності суд приходить до висновку, що законодавцем визначено декілька обов`язкових підстав залучення засуджених до суспільно корисної праці, а саме це:

- укладення між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором) строкового трудового договору, за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

- засуджені які залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі №804/953/18 за позовом ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№94)» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04.12.2017 року №593-І, постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.01 2018 року №400/4.1.-4/88 та №400/4.1.-4/89 встановлено наступне.

Залучення засуджених до суспільно корисної оплачуваної праці здійснюється за строковими трудовими-договорами укладеними між засудженими та Державною установою «Синельниківська виправна колонія (№94)» (ідентифікаційний код юридичної особи: 08562989) відповідно до норм статті 60 Кримінально-виконавчого кодексу України. Згідно довідки Державної установи «Синельниківська виправна колонія №94» №96/4-179 від 16.01.2018 року засудженні в кількості 211 чоловік протягом 2017 року були працевлаштовані на підставі строкових трудових угод.

Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№94)» здійснює нарахування та сплату заробітної плати лише своїм 8-ми працівникам, які працюють на підприємстві на підставі трудових відносин, та не є засудженими.

Позивач не є роботодавцем для засуджених, не укладає строкові трудові договори, оскільки таке право надано Кримінально-виконавчим кодексом України виключно державній установі, не здійснює виплату заробітної плати засудженим, не встановлює режим робочого дня.

Тому за наслідками розгляду справи №804/953/18 прийнято рішення по скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.01 2018 року №400/4.1.-4/88 та №400/4.1.-4/89 , яке 06.09.2018 року набрало законної сили.

Тобто, ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№94)» безпосередньо не використовує працю засуджених, а є Замовником певних робіт, які виконує Державна установа «Синельниківська виправна колонія №94» (Виконавець) силами засуджених, з якими, відповідно до ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, зобов`язана укласти строкові трудові договори та не нараховує, а також не виплачує заробітної плати засудженим.

Таким чином, ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№94)»)» не зобов`язано укладати із кожним засудженим строковий трудовий договір, нараховувати та сплачувати до бюджету як податковий агент податок на доходи з фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір.

Згідно абз.1 п.1 ст.4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» «Платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;»

Згідно абз.1 п. 1 ст.7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується:

1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону - на суму нарахованої кожній застрахований особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послу) за цивільно-правовими договорами».

Враховуючи вище викладене, та те, що відповідачем не надано доказів того, що позивач є роботодавцем для засуджених, здійснював виплату заробітної плати засудженим та сплачував за засуджених відповідні обов`язкові платежі, а тому суд вважає, що податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №, №, № № № від 14.08.2018 року, №548011306 від 22.10.2018, Вимога про сплату боргу (недоїмки ) від 22.10.2018 року винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а отже підлягають скасуванню.

Що стосується Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 22.10.2018р., то як встановлено в судовому засіданні з акту перевірки від 23.07.2018 року позивачем здійснено несвоєчасна сплата єдиного внеску 22.11.2017 року по строку сплати 20.11.2017 (кількість днів прострочки - 2) та 22.12.2017 року по строку сплати 20.12.2017 (кількість днів прострочки - 2) на загальну суму 1548,4 грн..

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

То вказане рішення винесено правомірно, а тому зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б повністю спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 30854,31 грн. на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому з урахуванням частини позовних вимог, в яких відмовлено позивачу, сума в розмірі 30849,66 грн. підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління ДФС в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2018 року №, яким донараховано штрафні санкції у сумі 510,00 грн.;

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року,

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року,

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року,

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.08.2018 року,

Визнати протиправним та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки ) від 22.10.2018 року №Ю- .

Визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) нарахування єдиного внеску №548011306 від 22.10.2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 30849,66 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 липня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова