Справа № 130/1085/19
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 130/1085/19

Головуючий у 1-й інстанції: Шепель К.А.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

31 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Іванова Ігоря В`ячеславовича та батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року (прийняте у м. Жмеринка) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Іванова Ігоря В`ячеславовича (далі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №981592 від 11.03.2019,

В С Т А Н О В И В :

позивач 27.05.2019 звернувся із позовом до Жмеринського районного суду Вінницької області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ №981592 від 11.03.2019 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішенням Жмеринського районного суду Вінницької області від 12.06.2019 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову рядового поліції батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Іванова Ігоря Вячеславовича серії ЕАВ №981592 від 11.03.2019 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача та батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянтів вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується фото доказами з приладу TruCam. Також вказує, що відповідач не перешкоджав позивачу у реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи. Крім того, апелянт вказує, що судовий збір у даній категорії справ не стягується.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

31.07.2019 позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

11.03.2019 рядовий поліції батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Іванов І.В. виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №981592 за фактом того, що 11.03.2019 о 15-51 год ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Citroen C4 державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Чайки М-05 Київ-Одеса 15 км, рухався зі швидкістю 95 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження в населеному пункті на 45 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС000789.

У зв`язку з цим на позивача накладено штраф в сумі 255 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, в оскаржуваній постанові вказане посвідчення водія серії НОМЕР_2 , від 16.09.1995 та місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Відповідно до супровідного листа та постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2019 позивачу була направлена постанова головного державного виконавця Жмеринського МРВ ДВС про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього штрафу відповідно до вищевказаної постанови ЕАВ №981592 від 11.03.2019 в сумі 510 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена за адресою АДРЕСА_1 , отримана позивачем за вказаною адресою 23.05.2019. В позовній заяві є вказівка на те, що дана адреса є місцем проживання його батьків.

Згідно з копією паспорта позивача з 19.03.2015 зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 19.09.2013, право на водіння транспортних засобів категорії А, В, С було надано позивачу 16.09.1995, а право водіння транспортних засобів категорії А1, В1, С1, D, CE 19.09.2013.

Згідно з довідкою начальника Жмеринського територіального управління виробничого підрозділу "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" від 23.05.2019 ОСОБА_1 з 08.10.2018 працює у виробничому підрозділі та займає посаду завідувача господарства дитячого оздоровчого табору "Дубки". 11.03.2019 ОСОБА_1 знаходився на робочому місці згідно з графіком роботи з 8-00 до 17-00 год.

Не погодившись із постановою серії ЕАВ №981592 від 11.03.2019 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 11.03.2019 серії ЕАВ №981592 складена повноважною особою, однак за своєю формою і змістом не відповідає нормам чинного законодавства. Будь-які докази, які б підтверджували винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП відсутні. Відповідач не впевнився в особі, яку він притягнув до адміністративної відповідальності та в чинності пред`явленого йому посвідченні водія.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП вказано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів..

Статтею 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказами в адміністративному судочинстві, згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно фотознімку, здійсненого сертифікованим приладом TruCam № ТС000789 вбачається, що автомобіль Citroen C4 державний номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 95 км/год.

На виконання вимог ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 відповідачем надано суду відеозапис з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000789 та додатково повідомлено про те, що інші фото та відео матеріали фіксації події у даній справі в УПП у Київській області ДПП відсутні.

При цьому, з наданого відповідачем фотознімка до відеозапису неможливо встановити водія автомобіля Citroen C4, який рухався зі швидкістю 95 км/год.

Водночас, згідно довідки №Т9-2-7/1031 від 23.05.2019 виробничого підрозділу "Жмеринського територіального управління" філії "Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця", де з 08.10.2018 працює позивач вбачається, що 11.03.2019 ОСОБА_1 знаходився на робочому місці згідно графіку роботи з 8-00 до 17-00 год.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, враховуючи, що в момент здійснення вищевказаного адміністративного правопорушення позивач знаходився на робочому місці, суд дійшов висновку, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову без встановлення особи правопорушника (водія), у зв`язку з чим протиправно та необгрунтовано притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, в оскаржуваній постанові від 11.03.2019 вказано посвідчення водія НОМЕР_2 від 16.09.1995.

Однак, в матеріалах справи міститься копія посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 19.09.2013, яким позивач користується на даний час. А вказане у постанові посвідчення позивач обміняв на нове у 2013 році, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_4 про підвищення кваліфікації за категорією "Д" та екзаменаційною карткою.

В оскаржуваній постанові від 11.03.2019 також зазначено місце проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, з копії паспорта позивача вбачається, що місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

Тобто, вказані у постанові серії ЕАВ №981592 від 11.03.2019 особисті дані особи позивача не відповідають матеріалам справи, що свідчить про відсутність належної ідентифікації ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду доказів розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Таким чином, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення вказаного у постанові серії ЕАВ №981592 від 11.03.2019 в матеріалах справи відсутні.

Стосовно доводів скаржників про позбавлення відповідача можливості надати відзив у зв`язку з тим, що судом першої інстанції встановлено строк на подачу відзиву менший п`ятнадцятиденного терміну визначеного ст. 162 КАС України слід вказати наступне.

Положеннями ст. 286 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності

Так, ч. 1 ст. 286 КАС України вказано, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відтак, в даній категорії справ встановлено десятиденний термін розгляду справ, у зв`язку з чим, суд першої інстанції ухвалою від 30.05.2019 правомірно встановив строк подачі відзиву до 10.06.2019.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасовання постанови серії ЕАВ №981592 від 11.03.2019 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закриття провадження у справі.

Однак, стосовно розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає наступне.

Вимогами ч.4 ст.288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Верховний Суд України у постановах від 13.12.2016 у справі № 21- 1410а 16 та від 31.01.2017 у справі № 298/1232/15-а висловив правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема Верховний Суд України зазначив, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП. статей 2-4 Закону України "Про судовий збір" позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи і неї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об`єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Закон України "Про судовий збір" не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом України "Про судовий збір", сплаті не підлягає.

Таким чином, віднесення судових витрат на рахунок держави є неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ч. 1 ст. 139 КАС України в частині вирішення питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн 40 коп. А відтак, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з постановленням в цій частині нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Іванова Ігоря В`ячеславовича та батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року - скасувати в частині розподілу судових витрат. В цій частині прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення судового збору.

В іншій частині рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.