Справа № 620/363/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/363/19 Головуючий у 1 інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаря Вівдиченко Т.Р. Літвіної Н.М. Сорочко Є.О. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Прилуцького об`єднаного міського територіального центру комплектації та соціальної підтримки про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Прилуцького об`єднаного міського територіального центру комплектації та соціальної підтримки, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 22 протоколу від 16.11.2018 №117;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення Чернігівському ОВК для видачі наказу про виплату такої допомоги;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити його документи щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів, - Міністерству оборони України;

- зобов`язати Прилуцький об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно направити до Чернігівського обласного військового комісаріату документи щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі посилається на те, що право на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженняим і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності.

31 травня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції та додаткові докази по справі.

03 червня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від військового комісару Чернігівського обласного територіального центру комплектації та соціальної підтримки надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції та додаткові докази по справі.

Також, 03 червня 2019 року до суду від військового комісара Прилуцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції та додаткові докази по справі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача 22 липня 2019 року надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 19.02.1990 р. по 01.07.1990 р. приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується архівною довідкою від 22.09.2017 р.

У зв`язку з наведеним, у позивача було діагностовано захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що ВЛК в/ч НОМЕР_2 складено постанову від 22.07.1996 р.

23.12.2002 р. обласною МСЕК №4 первинно установлено ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Довідкою обласної МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №271752 позивачу ІІІ групу інвалідності встановлено безтерміново.

Відповідно до витягу з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, каліцтв від 13.11.2017 р. №2895, постанову по причинному зв`язку за довідкою №1196 ВЛК в/ч №44869 від 22.07.1996 відмінено, установлено, що захворювання позивача, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2018 р. МСЕК №1 установлено ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності (безтерміново), пов`язану з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою №058703.

Відповідно до довідки серії АВБ №058703 від 19.06.2018 р., ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 70%.

Враховуючи наведене, 31.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького ОМТЦКСП із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби на ЧАЕС. До заяви позивачем було долучено документи, згідно вимог Порядку №975.

Листом від 02.08.2018 р. за №2560 вищевказана заява з додатками переслана ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, у свою чергу, листом від 08.08.2018 р. за №5/3493с направив її МО України для розгляду за належністю та прийняття рішення по суті.

16.11.2018 р. Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянула подані документи та прийняла рішення, оформлене протоколом 117, яким відмовила ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей''.

Як вбачається зі змісту протоколу, підставою для відмови стало те, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 р. № 3597-IV Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014 р., тобто, до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей''. Крім того, причину інвалідності позивача змінено понад дворічний термін.

Про прийняте рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача листом від 05.12.2018 р. за № 5/5423с.

Позивач, вважаючи прийняте відповідачем рішення, оформлене у формі Протоколу, - протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- Порядок № 975).

В силу пункту 2 наведеної постанови, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сумм від 16 листопада 2018 року №117, підставами для відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги було те, що: ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 р. № 3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014 р., тобто, до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; причину інвалідності позивача змінено понад дворічний термін (а.с. 20)..

Так, вперше групу інвалідності (ІІІ) ОСОБА_1 було встановлено 23.12.2002 р., а тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги - у грудні 2002 року (а.с.27).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пункту п`ятого частини другої статті 16 вказаного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Як зазначалося, ОСОБА_1 у 2018 році було встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку із чим, позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - 31.07.2018 р., діяв Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №375), а тому, саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини другої пункту 3 Порядку № 975, виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, факт звільнення позивача з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги не може братися судом до уваги, адже, застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі, й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Разом з цим, Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим, яким встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З наведенного слідує, що диспозиція вказаної норми передбачає застосування дворічного строку давності до зміни причин інвалідності при повторному огляді.

Зі змісту довідки до Акту огляду МСЕК серії АВБ №058703 вбачається, що дата огляду та встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності 19.06.2018 р., безтерміново, огляд інваліда повторний, причина захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Таким чином, оскільки у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності виникло 19.06.2018 р., тобто, після набрання чинності вищевказаними змінами до частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, то вони мають застосовуватись до спірних правовідносин.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 22 протоколу від 16.11.2018 №117 є правомірним, а тому, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні вимоги про його скасування.

Посилання апелянта на те, що право на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженняим і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, станом на час розгляду справи, є чинним та неконституційним не визнавався.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Водночас, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, обов`язку доказування правомірності спірних рішень не виконано.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Літвіна Н.М. Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 05.08.2019 року