Справа № 360/2572/19
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

31 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2572/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Петросян К.Є.,

за участю: секретаря судового засідання Грищенко М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лукіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 або відповідач), в обґрунтування якого зазначено наступне.

Позивач проходив військову службу за контрактом у Сєвєродонецькому міському військовому комісаріаті. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2018 № 258 переведений до військової частини НОМЕР_2 .

08.01.2019 наказом № 4 військового комісара Сєвєродонецького міського військового комісаріату, ОСОБА_1 виключено зі списків Сєвєродонецького МВК і направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . При цьому, на час виключення позивача зі списків Сєвєродонецького МВК, із ОСОБА_1 не здійснено повного розрахунку. Позивач зазначає, що відповідачем повний розрахунок з ним проведено лише 14.01.2019, чим затримано виплату грошового забезпечення на п`ять діб. Сума своєчасно несплаченого грошового забезпечення складає 3204,63 грн.

На підставі викладеного просить суд зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 сплатити ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку у сумі 3204,63 грн та заподіяну моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін (а.с.1-2).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні пред`явленому позову, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 , надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого суду пояснив наступне.

Позивач, відповідно до наказу військового комісара Сєвєродонецького МВК Луганської області від 08.01.2019 № 4 (по стройовій частині) вибув 08.01.2019 до нового місця служби смт. Черкаське Дніпропетровської області військова частина НОМЕР_2 .

Тобто позивач був переведений з військового комісаріату до військової частини НОМЕР_2 , а не звільнений із Збройних Сил України. Він продовжив проходити військову службу, виконувати службові обов`язки за новою посадою у військовій частини НОМЕР_2 та отримувати грошове забезпечення.

Зазначив, що позивач не підпадає під дію абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженого 10.12.2008 Указом Президента України № 1153/2008, оскільки він не був звільнений з військової служби та Збройних Сил України, а був переведений з військового комісаріату до військової частини (а.с.19-20).

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Сєвєродонецькому міському військовому комісаріаті (а.с.6-7).

Наказом військового комісара Сєвєродонецького міського військового комісаріату від 08.01.2019 № 4 лейтенанта ОСОБА_1 , тимчасово виконуючого обов`язки за вакантною посадою офіцера мобілізаційного відділення Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 грудня 2018 року № 258 на посаду механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , переведено до нового місця служби. Даним наказом позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 08.01.2019.

Підставою винесення наказу зазначено: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2018 № 258, рапорт лейтенанта ОСОБА_1 (а.с.22-23).

Відповідачем було нараховано ОСОБА_1 грошове забезпечення в сумі 19868,72 грн, яке не виплачено в день виключення зі списків особового складу військової частини. Зазначений розрахунок отримано позивачем 14.01.2019, що не заперечується відповідачем. На думку позивача, має місце затримка виплати йому належних сум, що слугувало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації (пункт 2 частини першої статті 24 Закону № 2232).

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина друга статті 24 Закону № 2232).

Звільнення з військової служби врегульовано статтею 26 Закону № 2232. Згідно із частиною сьомою статті 26 Закону № 2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153).

В силу пункту 7 Положення № 1153 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Порядок звільнення з військової служби визначено розділом ХІІ Положення № 1153.

Відповідно до пункту 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, Положенням № 1153 визначено дві умови, за наявності яких із військовослужбовцем здійснюється розрахунок грошового забезпечення: звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини.

Разом з тим в спірних правовідносинах позивач, відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.01.2019 № 4 не був звільнений з військової служби, а вибув до нового місця.

Даним наказом визначено вважати ОСОБА_1 таким, що 08 січня 2019 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби смт.Черкаське Дніпропетровської області (а.с.22-23).

Таким чином, пункт 242 Положення № 1153 щодо спірних правовідносин не застосовний, оскільки ОСОБА_1 не звільнений з військової служби.

Посилання позивача на частину другу статті 24 Закону № 2232 в обґрунтування закінчення ним проходження військової служби внаслідок виключення зі списків особового складу військової частини, суд вважає безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Натомість, пунктом 7 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 визначено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби.

Одночасно суд звертає увагу, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання сплати середньомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям за час затримки розрахунку.

Згідно зі статтею 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, за несвоєчасність розрахунку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стаття 117 КЗпП України також передбачає підставу для настання відповідальності власника у вигляді звільнення працівника.

Натомість, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 не звільнений з військової служби, а тому доводи позивача є необґрунтованими.

Необґрунтованими є і посилання позивача на норми абзацу 3 статті 7 наказу Міністра Оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, з огляду на наступне.

Даним Порядком передбачено, що військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.01.2019 № 4, ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 08.01.2019, у зв`язку із вибуттям до нового місця служби. Тобто, грошове забезпечення повинно бути виплачено ОСОБА_1 до 08.01.2019 включно.

Згідно довідки Луганського ОВК від 22.02.2019 № ВФЗ-181 кількість календарних днів ОСОБА_1 у розрахунковому періоді за січень 2019 року становить 8 днів (а.с.9).

Отже, Луганським ОВК саме за 8 календарних днів (тобто включно до дня виключення зі списків особового складу), ОСОБА_1 здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення в сумі 19868,72 грн, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 сплатити середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку в сумі 3204,63 грн.

Одночасно суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимог ОСОБА_1 щодо виплати на його користь моральної шкоди в сумі 5000,00 грн, оскільки вона є похідною від вимоги про сплату грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 02 серпня 2019 року.

Суддя К.Є. Петросян