Справа № 120/4939/18-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4939/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

31 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Боровицького О. А. Моніча Б.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника відповідача: Чугаєнко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року (прийняту у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач 29.12.2018 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому, з урахуванням клопотання про виправлення допущених неточностей та уточнення позовних вимог від 05.03.2019, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву щодо надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2019 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву щодо надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 ЗК України та встановлених обставин справи.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, відповідач посилався на те, що в суді першої інстанції він подав заяву в якій просив розглянути справу в порядку письмового провадження з повідомленням про дату наступного слухання, про що не вказано у рішенні суду. Також вказує, що в рішенні суду не вказано підстав прийняття рішення 11.03.2019, тоді як розгляд справи був призначений на 06.03.2019. Подане позивачем клопотання про виправлення неточностей та уточнення позовних вимог за змістом є заявою про зміну предмету позову, яка має подаватись до закінчення підготовчого засідання. Крім того, вказана заява відповідачу не була надіслана. При цьому, судом не враховано, що обґрунтування позову не відповідають заявленим вимогам позивача, про що відповідачем вказувалось у відзиві. Однак, судом при винесенні оскаржуваного рішення не враховано викладених у відзиві зауважень Головного управління.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

08.11.2018 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області (межує із земельною ділянкою за № НОМЕР_1 ), за графічними матеріалами, що додаються додатково.

10.12.2018 листом Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області №17877/0-5335/0/95-18 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Вказана відмова мотивована тим, що відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки її земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою та зазначається погодженим землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

З надісланих на розгляд графічних матеріалів неможливо визначити чітке місце розташування земельної ділянки та, відповідно, категорію і цільове призначення вказаної ділянки.

Не погоджуючись вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що лист відповідача від 10.12.2018 №17877/0-5335/0/95-18 у відповідь на клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за змістом та формою не може вважатись "відмовою" у розумінні частини 7 статті 18 ЗК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. "в" ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 3 ст.116 ЗК України вказано, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Положенням ч. 6 ст.118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У такому клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Раді міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно вимог ч. 7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, наданий позивачу лист-відповідь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва з метою передачі безоплатно у власність, від 10/12/2018 за №17877/0-5335/0/95-18 у зв`язку з тим, що з надісланих на розгляд графічних матеріалів неможливо визначити чітке місце розташування земельної ділянки та, відповідно, категорію і цільове призначення вказаної земельної ділянки, не узгоджується з приписами чинного земельного законодавства. Оскільки, з даних матеріалів справи та відповідно до ч.7 ст.118 ЗУ України визначено, що існує чіткий перелік підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відмова відповідача не підпадає під даний перелік.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у статті 118 ЗК України дійсно не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Однак вказане питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Так, правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521).

Згідно п. 8 цього Положення, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Таким чином, відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Відтак, має місце протиправна бездіяльність.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 17.12.2018 у справі №509/4156/15, від 11.04.2018 у справі №806/2208/17.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідач надаючи відмову у задоволенні заяви позивача у формі листа діяв у невстановленій законодавством формі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача, щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та зобов`язання повторно розглянути заяву щодо надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 ЗК України та встановлених обставин справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідач вказує на те, що в повістці про виклик по справі вказано дату 06.03.2019. При цьому, в рішенні суду вказано, що відповідач подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Однак, у вказаній заяві, крім зазначеного, відповідач просив повідомити про дату та час наступного судового засідання засобами поштового зв`язку. Проте, судом першої інстанції не визначено ні окремою ухвалою, ні в оскаржуваному рішенні підстав розгляду справи і прийняття рішення саме 11.03.2019, тоді як судове засідання призначено на 06.03.2019. Крім того, в рішенні відсутні зауваження щодо неповажності причин неявки відповідача та неможливість перенесення розгляду даної справи.

Статтею 205 КАС України вказано, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1).

Згідно заяви від 06.03.2019, представник відповідача просив судове засідання призначене на 06.03.2019 провести в порядку письмового провадження. Про час та дату наступного судового засідання повідомити засобами поштового зв`язку.

Таким чином, із поданої представником відповідача заяви вбачається, що він просив про розгляд справи в порядку письмового провадження та про повідомлення його про наступне судове засідання. Вказана заява не містить вимоги про перенесення розгляду справи.

Відтак, суд першої інстанції правомірно, на підставі заяви відповідача розглянув справу в порядку письмового провадження. А враховуючи, що відповідач не просив про перенесення розгляду справи, не було підстав зазначати про неповажність причин неявки відповідача та неможливість перенесення розгляду даної справи.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи призначено на 06.03.2019. Сторони в судове засідання не з`явились. Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження та вказав дату складання рішення - 11.03.2019, що не є процесуальним порушенням.

Стосовно тверджень відповідача про те, що зі змісту заяви позивача від 05.03.2019 про виправлення неточностей та уточнення позовних вимог слідує, що це «завуальована» заява про зміну предмету позову, яка має бути подана не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного судового засідання, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2019 представником позивача до суду першої інстанції подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. В цій заяві представником позивача заявлено клопотання про виправлення допущених неточностей та уточнення позовних вимог. При цьому, у вказаному клопотанні представник позивача уточнив, що у по тексту позову ним вказано «клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки», тоді як позивач зверталась до відповідача із клопотанням про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва.

Отже, з наведеного слідує, що вказаним клопотанням представник позивача усуває формальні неточності допущені в позові. Вказана заява не змінює суті позовних вимог та обґрунтувань позову, а тому не є заявою про зміну предмету позову. Тому, відповідно, відсутні підстави надсилання вказаної заяви про усунення недоліків позовної заяви відповідачу.

Щодо тверджень апелянта про те, що позивач просить за результатами розгляду його заяви прийняти рішення із врахуванням положень ст. 123 ЗК України, яка встановлює порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, то суд вважає, вказаний номер статті зазначено позивачем помилково, оскільки позов обґрунтовано з посиланням на ст. 118 ЗК України. Тоді як посилання на ст. 123 ЗК України у самому позові та у рішенні суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведені скаржником доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 серпня 2019 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Боровицький О. А. Моніч Б.С.