Справа № 320/1376/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1376/19 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма України" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма України" до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма України" звернулось до суду з позовом до Державної казначейської служби України про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо визначення черговості погашення заборгованості та невиконання виконавчого листа №910/21945/15, який було видано Господарським судом міста Києва 09.11.2015 та знаходиться у відповідача на виконанні;

- зобов`язання в тримісячний строк згідно ч. 4 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконати виконавчий лист №910/21945/15, який виданий Господарським судом міста Києва 09.11.2015.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що відповідачем не вчиняються дії, спрямовані на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/21945/15, та який всупереч вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконує рішення судів першої та другої черги, які надійшли на виконання вже після надходження виконавчого листа позивача.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила скасувати, а позов задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/21945/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма України" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров`я України", з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма України" 8631866,51 грн. заборгованості, 596028,38 грн. пені, 607505,40 грн. 3% річних, 6442154,25 грн. збитків від інфляції та 72973,32 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/21945/15 набрало законної сили 07.11.2015.

09.11.2015 Господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/21945/15 про стягнення з Державного підприємства "Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров`я України", з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма України" 8631866,51 грн. заборгованості, 596028,38 грн. пені, 607505,40 грн. 3% річних, 6442154,25 грн. збитків від інфляції та 72973,32 грн. судового збору.

Вказаний наказ був пред`явлений на виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

20.11.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. відкрито виконавче провадження ВП № 49426420 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/21945/15, виданого 09.11.2015.

Постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 24.10.2016 ВП № 49426420 зупинено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/21945/15, виданого 09.11.2015, до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.

З постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 24.10.2016 ВП № 49426420 вбачається, що 22.10.2016 керівником відділу до Державної казначейської служби України направлено пакет документів, необхідний для перерахування коштів стягувачу в порядку частини 3 статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Як зазначено відповідачем, зазначений наказ Господарського суду міста Києва № 910/21945/15, виданого 09.11.2015, був взятий на облік 04.11.2016 за бюджетною програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою".

Згідно інформації, наявної на офіційному сайті Державної казначейської служби України, для виконавчого документу Господарського суду міста Києва № 910/21945/15 від 09.11.2015 визначено третю черговість заборгованості.

Станом на 01.02.2018 для вказаного виконавчого документу визначено черговість надходження за номером 184586. Станом на 22.05.2019 для вказаного виконавчого документу визначено черговість надходження за номером 120287.

Позивач неодноразово звертався до Державної казначейської служби України з приводу виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/21945/15, виданого 09.11.2015, зокрема, з листами від 07.06.2017 вих. №202/17, від 23.03.2017 вих. №127/17, від 21.04.2017 вих. №184/17, від 12.10.2017 вих. №374 та від 10.04.2018 вих. №26/18 (том 1, а.с. 19-23, 33-34).

Листами від 12.05.2017 №5-14/2875-7679, від 22.11.2017 №5-08/7286-19552, від 15.08.2018 №5-08/1082-13467, від 10.01.2019 №5-06-06/724, від 13.04.2018 №5-08/2387-6173, від 17.04.2018 №5-14/2453-6342 Державна казначейська служба України повідомила позивача про те, що відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за черговістю надходження таких рішень. Позивача також повідомлено, що заборгованість за наказом Господарського суду міста Києва №910/21945/15 підлягає виконанню у третю чергу, проте на виконанні у Казначейства знаходяться рішення судів, що відносяться до першої та другої черги погашення заборгованості.

Не погоджуючись з такими діями (бездіяльністю) відповідача щодо невиконання виконавчого документу Господарського суду міста Києва №910/21945/15, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що затримка у перерахуванні коштів має місце внаслідок сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, та у зв`язку з встановленими у законодавчих актах обмеженнями асигнувань для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями, що свідчить про дотримання відповідачем вимог закону.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (який діяв на дату видачі виконавчого листа і звернення його до виконання, далі - Закон №606-XIV) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Положення аналогічного змісту містить частина 2 статті 6 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон №4901-VI).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 4 статті 3 Закону № 4901-VІ передбачено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону № 4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з ч. 6 ст. 4 Закону № 4901-VІ перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

До 09.03.2011 примусове виконання рішень в Україні покладалось на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Інші органи, установи, організації і посадові особи здійснювали виконавчі дії у випадках, передбачених законом, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

З 09.03.2011 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" від 04.11.2010 № 2677-VІ, яким було викладено Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV у новій редакції, в якій у ч. 2 ст. 3 було зазначено, що "Рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку".

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845), безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За приписами пункту 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 Порядку.

Як зазначено вище, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наказ Господарського суду міста Києва № 910/21945/15 від 09.11.2015 разом із пакетом документів передано до Державної казначейської служби України в порядку частини 3 статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". 04.11.2016 Державна казначейська служба України взяла даний наказ на облік для виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою". Боржником за виконавчим документом є Державне підприємство "Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров`я України".

Суд першої інстанції вірно вказав, що особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи передбачені статтею 4 Закону № 4901-VI, якою встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

16 жовтня 2013 року набрав чинності Закон України від 19.09.2013 № 583-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень", яким доповнено Розділ II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" пунктом 3, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок №440).

Пунктом 8 Порядку № 440 передбачено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості:

перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами;

третя черга - інші рішення.

Рішення вносяться до кожної з черг за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби.

В контексті викладеного, суд першої інстанції вірно вказав, що вищезазначеними нормами передбачено, що виконавчі документи, які надходять на виконання, розподіляються в порядку черговості та для кожного виконавчого документа визначається відповідна черга, а враховуючи обставини справи, виплата належних позивачеві грошових коштів на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/21945/15 від 09.11.2015 повинна здійснюватися у третю чергу, а також в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо бездіяльності відповідача та необхідності виконання виконавчого документа в порядку черговості з урахуванням того, що він пред`явлений у 2016 році та по цей час не виконаний, позаяк виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/21945/15 від 09.11.2015 за програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" можливо здійснити після погашення заборгованості по першій та другій чергах в порядку надходження виконавчих документів.

Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 3 Закону №4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Разом з тим, як вказано відповідачем, виділених коштів не вистачає за бюджетною програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою".

Пунктом 49 Порядку №845 передбачено, що у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України і відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Відповідачем на підтвердження обставин неодноразового звернення до Міністерства фінансів України із запитами та пропозиціями щодо збільшення видатків для виконання рішень судів, гарантованих державою надано до матеріалів справи листи від 17.08.2015 №19-05/387-21345, від 02.08.2018 №20-05/105-12692, від 05.08.2016 №21-05/18-13707, від 04.04.2019 №5-05-1-05/6081, від 21.03.2019 №5-05-1-05/5055, від 26.02.2019 №5-05-1-05/3606, від 22.01.2019 №5-05-1-05/1392, від 18.01.2018 №5-08/620-1234, від 23.03.2018 №5-08/1921-4827, від 01.06.2018 №5-05/3287-9006, від 19.09.2018 №5-05/1839-15355, від 20.12.2018 №5-05-1-05/21348, від 12.01.2017 №5-05/461-791, від 01.03.2017 №5-05/1408-3469, від 23.06.2017 №5-05/4022-10468, від 12.09.2017 №5-08/5820-15180, від 28.12.2017 №5-08/8020-21892, зі змісту яких вбачається, що відповідач повідомляє Міністерство фінансів України про критичний стан виконання виконавчих документів за бюджетною програмою 3504040, накопичення значної заборгованості, що утворилася внаслідок недостатніх бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості та пропонує збільшити визначення бюджетних асигнувань за бюджетною програмою 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" шляхом внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

За встановлених обставин, відсутні підстави для визнання протиправної бездіяльності з боку відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо невчасної виплати грошових коштів відповідно до судового рішення, оскільки затримка у перерахуванні коштів має місце внаслідок сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, та встановленими у законодавчих актах обмеженнями асигнувань для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 466/3828/17, який згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для врахування судами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта в частині того, що він має право на виконання рішення суду, оскільки зазначений факт є встановленим та ніким не оспорюється, проте жодним чином не спростовує правомірність висновків суду першої інстанції та викладених ним аргументів в оскаржуваному рішенні.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма України" залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 05.08.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук