Справа № 640/1263/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

05 серпня 2019 року № 640/1263/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнання неправомірними дій, скасування рішення, визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непризначення позивачеві грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- скасувати рішення Міністерства оборони України від 17.12.2018 в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо тиску на Міністерство оборони України стосовно призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 60-місячного грошового забезпечення на момент встановлення І групи інвалідності за аналогічною посадою, що він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням висновків суду протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення, з врахуванням всіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за військовим званням, надбавкою за вислугу років, надбавкою за виконання особливо важливих завдань, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премію. У свою чергу, дії відповідачів щодо невизнання права позивача на отримання одноразової грошової допомоги суперечать положенням законодавства, що діяло на момент встановлення позивачеві інвалідності.

Ухвалою суду від 31.01.2019 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1263/19.

25.02.2018 до суду надійшов відзив представника Міністерства оборони України Лисака Л.В. на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що незважаючи на наявність причинного зв`язку між пораненням (контузією) з виконанням обов`язків військової служби, існують умови, за яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Зокрема, звернув увагу, що позивачем не було надано документа про обставини та причини поранення; документа про відсутність виплат одноразової грошової допомоги. Акцентував увагу і на тому, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597- IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність останньому встановлено 21.04.2010, - до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Київський міський військовий комісаріат відзиву на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах СССР.

Згідно наказу заступника Міністра оборони СССР від 25.12.1991 № 0856 (по особовому складу) майора ОСОБА_1 звільнено зі служби в запас на підставі пункту "г" (по обмеженому стану здоров`я) Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СССР.

На підставі вказаного наказу Ірпінським міським військовим комісаром прийнято наказ від 14.02.1992 № 32, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в запас на підставі пункту "г" (по обмеженому стану здоров`я) та виключено останнього зі списків особового складу з 15.02.1992.

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 18.05.2010 № 471 підтверджено наявність у ОСОБА_1 захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно довідки до акта МСЕК від 08.04.2011 № 310775 ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності з 06.04.2011, причина інвалідності мінно-вибухова травма/контузія, пов`язані з участю в бойових діях при перебуванні на території інших країн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідачів щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення відповідно ст. 9, 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати відповідачів провести призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно ст. 9, 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 60-місячного грошового забезпечення на момент встановлення І групи інвалідності за аналогічною посадою, що він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням висновків суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 826/6870/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги; зобов`язано Київський міський військовий комісаріат направити документи з заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі, встановленому Законом, з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині даного рішення.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі № 826/6870/18 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.05.2018 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі, встановленому Законом та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.05.2018 залишено без змін.

Зі змісту витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 № 127 вбачається, що відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 № 127 зазначено, що підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги став висновок відповідача про те, що останній не має права на одержання одноразової грошової допомоги, позаяк звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597- IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність останньому встановлено до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином, єдиною підставою для відмови позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги став висновок про відсутність у останнього права на отримання такої допомоги.

При цьому, вказаний витяг з протоколу не містить викладу обставин щодо неподання позивачем документів, які виключають можливість призначення одноразової грошової допомоги, а тому посилання останнього у відзиві на підстави, які не були підставою для прийняття спірного рішення, суд не приймає до уваги.

Також суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не було враховано обставин, встановлених рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 826/6870/18, позаяк постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі № 826/6870/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до Міністерства оборони України.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд апеляційної інстанції зазначив, що питання наявності/відсутності у позивача права на отримання одноразової допомоги повинно бути вирішене в межах спірних правовідносин виключно Міністерством оборони України.

Перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20.12.1991 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України № 2011- XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

При цьому пунктом 2 вказаної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу І групи інвалідності 08.04.2011, а саме: Закон № 2011-ХІІ, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" № 328 від 03.11.2006, яка діяла з 01.01.2007 до 01.01.2014, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 N 499 (далі - Порядок № 499).

Так, частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014, яка діяла на момент встановлення позивачу групи інвалідності) було, зокрема, передбачено:

- у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України;

- у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.

За визначенням частини другої статті 2 Закону № 2232-XII у чинній редакції на час вирішення справи, проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно ж до частини четвертої статті 2 цього ж Закону в редакції, чинній до 01.01.2014, під видами військової служби розумілось:

строкова військова служба;

військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу наведених норм вбачається, що строкова служба є окремим видом військової служби, який вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Так, зі змісту частини шостої статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014), яка є спеціальною правовою нормою, вбачається, що остання містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений період настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не проходив строкову військову службу, а право останнього на отримання одноразової грошової допомоги закріплене у частині другій статті 16 Закону № 2011-XII, яке гарантується в незалежності від спливу строку звільнення зі служби.

Таким чином, отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, а тому доводи відповідача про те, що нова редакція (з 01.01.2007) Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на позивача, - є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є встановлення І групи інвалідності внаслідок мінно-вибухової травми (контузії) та захворювань, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії - 08.04.2011, і станом на 08.04.2011 діяв Порядок № 499.

Так, абзацами п`ятим, шостим пункту 2 Порядку № 499 передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи.

Враховуючи, що інвалідність позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, суд дійшов висновку, що останній має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що доводи відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні, є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах законодавства та суперечать встановленим обставинам справи, відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню, що є правовою підставою для задоволення позову у цій частині.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України, з огляду на те, що останні у даному випадку не створюють жодних правових наслідків для позивача і належним способом захисту порушеного права останнього є скасування оскаржуваного рішення.

Також, необґрунтованою є вимога, заявлена до Київського міського військового комісаріату, позаяк прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги віднесено до компетенції Міністерства оборони України.

Враховуючи викладене у сукупності та зважаючи на те, що відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання останньої, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 60-місячного грошового забезпечення на момент встановлення І групи інвалідності за аналогічною посадою, що він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а інших підстав для відмови відповідачем не зазначено, що свідчить про подання позивачем всіх відповідних документів, і іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували ефективний захист прав і свобод позивача. Таким чином, в даному випадку застосування зазначеного способу захисту права в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 336/2660/17.

Щодо встановлення строку відповідачу для подання звіту, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що встановлення судового контролю є виключною компетенцією суду, який ухвалив відповідне рішення.

З наданих до суду документів не вбачається необхідності встановлення додаткових механізмів виконання рішення. Крім цього, позивачем не наведено доводів щодо необхідності встановлення судового контролю.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72 - 74, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Скасувати рішення Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022), оформлене протоколом від 14.12.2018 № 127, в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 60-місячного грошового забезпечення на момент встановлення І групи інвалідності за аналогічною посадою, що він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко