Справа № 320/6028/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6028/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галеон Буд" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галеон Буд" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.07.2018.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.07.2018 №1, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що посадові особи Головного управління ДФС у Київській області при проведенні перевірки діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі п. 200.10 ст. 200 та п.п. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75, ст. 76 ПК України проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «ГАЛЕОН БУД» за період з 01.10.2015 по 30.06.2018

Результати перевірки оформлено Актом камеральної перевірки № 581/10-36-54-01/37360715 від 12.07.2018, яким встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В результаті викладеного, відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення від 30.07.2018 № , яким нараховано штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних за період з 01.10.2015 по 30.06.2018 в розмірі 45 658,67 грн.

Позивач, не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2018 № звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати його.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що підставою для неприйняття податкових накладних позивача в електронному вигляді та відмови в їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних стали причини, які не відповідали дійсності й не залежали від позивача.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України (в редакції, чинній на момент складання позивачем податкових накладних, по яким виник спір) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно приписів пункту 201.10 статті ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно абзацу 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Таким чином, складені позивачем податкові накладні підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом наступних 15 календарних днів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, а апелянтом не спростовано, що позивач вчасно, у зазначений вище п`ятнадцятиденний строк надсилав до ДФС податкові накладні:

- № 110 від 16.08.2017 відправлена на реєстрацію 28.08.2017 (12 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 107 від 23.08.2017 відправлена на реєстрацію 28.08.2017 (5 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 106 від 09.08.2017 відправлена на реєстрацію 21.08.2017 (12 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 108 від 16.08.2017 відправлена на реєстрацію 28.08.2017 (12 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 109 від 16.08.2017 відправлена на реєстрацію 28.08.2017 (12 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 112 від 31.08.2017 відправлена на реєстрацію 08.09.2017 (8 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 111 від 29.08.2017 відправлена на реєстрацію 08.09.2017 (9 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 108 від 31.08.2017 відправлена на реєстрацію 08.09.2017 (8 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 113 від 31.08.2017 відправлена на реєстрацію 08.09.2017 (8 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 114 від 06.09.2017 відправлена на реєстрацію 08.09.2017 (2 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- №117 від 18.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (10 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 116 від 15.09.2017 відправлена на реєстрацію 21.09.2017 (7 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 120 від 20.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (8 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 115 від 13.09.2017 відправлена на реєстрацію 18.09.2017 (5 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 121 від 20.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (8 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 119 від 20.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (8 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 122 від 20.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (8 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 125 від 21.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (7 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 124 від 21.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (7 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 128 від 29.09.2017 відправлена на реєстрацію 03.10.2017 (5 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 127 від 28.09.2017 відправлена на реєстрацію 03.10.2017 (5 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 126 від 21.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (7 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 123 від 21.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (7 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 129 від 30.09.2017 відправлена на реєстрацію 03.10.2017 (3 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної);

- № 118 від 18.09.2017 відправлена на реєстрацію 28.09.2017 (10 днів з моменту виписки до моменту відправлення на реєстрацію податкової накладної).

Проте, відповідачем не були прийняті вищевказані накладні та складено квитанції, в яких зазначалось: «Виявлені помилки: порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №223, а саме: можливо припинено дію договору про визнання електронних документів, відправник: автоматизована система «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, версія 2.2.15.12».

У зв`язку з отриманням зазначених квитанцій, позивачем 23.08.2017 надіслало на реєстрацію новий договір про визнання електронних документів № 1 від 23.08.2017.

Водночас, того ж дня 23.08.2017 відповідачем складено квитанцію №1, з якої вбачається, що договір про визнання електронних документів № 1 не прийнято, оскільки діє договір про визнання електронних документів від 05.01.2016 № 8.

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що насправді Договір про визнання електронних документів Позивача був дійсним і діючим, кожного разу при спробі зареєструвати податкову накладну від ДФС надходила квитанція про те, що документ не прийнято, бо «можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів».

Позивач намагався зареєструвати спірні податкові накладні й пізніше, але все одно отримував від ДФС відповідь про те, що документ не прийнято, бо «можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів».

Разом з тим, приписами п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України передбачено, що відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю-платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Відтак, законодавець передбачив можливість застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної за наявності його вини.

Пунктом 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних № 1246 передбачено, що після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, зокрема наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу.

Пунктом 13 Порядку № 1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС (пункт 14 порядку №1246).

У квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття (пункт 15 Порядку №1246).

В контексті викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підставою неприйняття податкових накладних та відмови в їх реєстрації були причини, які не відповідали дійсності (дія Договору про визнання електронних документів не була припинена) й не залежали від позивача, що свідчить про неправомірне застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують вищевикладених аргументів, а стосуються правомірності проведення перевірки Товариства, наявності відповідних повноважень у контролюючого органу, проте жодним чином не спростовують той факт, що відмова в реєстрації податкових накладних і порушення таких строків було допущено з вини відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення ПК України, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Галеон Буд".

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 05.08.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук