Справа № 640/2338/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2338/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Ганечко Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - Уповноважена особа) щодо невизнання вкладником ПАТ «Міський комерційний банк» за договором строкового банківського вкладу № 2630/02/1368835 «ВАШ СВЯТКОВИЙ» від 24.10.2013 та договором дарування частини банківського вкладу від 19.09.2014 (посвідчений приватним нотаріусом Бондар Т.М., запис в реєстрі № 2521) ОСОБА_1 на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч доларів США 00 центів);

- зобов`язання Уповноваженої особи та Фонду внести ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду та визначити розрахункову суму відшкодування коштів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду як вкладник банку.

Відповідачі у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника. Позивач подала відповідь на відзив, а третя особа пояснення на відзив, хоч такі документи на стадії апеляційного провадження не визначені документами по суті справи у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 23.10.2013 між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_2 укладено договір строкового банківського вкладу №2630/02/136835 "Ваш святковий", на виконання умов якого вкладник ОСОБА_2 передав Банку, а Банк прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 68 338,41 (шістдесят вісім тисяч триста тридцять вісім доларів США 41 цент), що підтверджується банківською квитанцією №5354 від 24.10.2013.

На підставі договору дарування грошових коштів від 19.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. за реєстровим № 2521, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 , частину депозитного банківського вкладу № №2630/02/136835 від 23.10.2014 у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч доларів 00 центів США).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22 вересня 2014 року звернулися із заявами до ПАТ «Міський комерційний банк» про реєстрацію переходу прав вкладника частини вкладу. 03.11.2014 позивача було повідомлено, що у зв`язку з встановленням Національним банком України обмежень в діяльності ПАТ «Міський комерційний банк» в банку тимчасово не здійснюються операції з відкриття поточних рахунку фізичним особам.

У зв`язку з закінченням терміну дії договору строкового банківського вкладу від 24 жовтня 2013 року № 2630/02/136835, позивач 24 вересня 2014 року повторно звернувся із заявою до банку з вимогою про повернення грошових коштів з урахуванням договорів дарування частин депозитного банківського вкладу, на що отримала відмову з посиланням на те, що у зв`язку із встановленням Національним банком України (далі - НБУ) обмежень, у банку тимчасово не здійснюються операції з відкриття поточних рахунків фізичним особам, що унеможливлює відкриття рахунків на ім`я ОСОБА_1 .

На підставі постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 року № 732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Позивач 03 грудня 2014 року повторно звернулася до Уповноваженої особи із заявою про врахування переходу прав вкладника частини вкладу, який зберігався на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 , згідно з умовами договору строкового банківського вкладу від 24 жовтня 2013 року, на що отримала відмову з посиланням на відсутність доказів переходу до нових кредиторів прав, оформлених належним чином, та погоджених вкладником та ПАТ «Міський комерційний банк» змін та доповнень до договору банківського вкладу щодо зміни обсягу зобов`язань банку перед вкладниками.

В подальшому, 02 березня 2015 року позивач подала заяву до Уповноваженої особи з проханням визнати її вкладником ПАТ «Міський комерційний банк», відкрити депозитний рахунок на їх ім`я та включити її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Міський комерційний банк».

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивач не є вкладником ПАТ «Міський комерційний банк» та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI).

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

Частинами 3, 5 цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Згідно з частини першої статті 717 та частини першої статті 718 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Системний аналіз положень Закону № 4452-VI дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мала у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність відомостей щодо укладання позивачем або на користь позивача договорів банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відкриття в ПАТ «Міський комерційний банк» рахунку на ім`я позивача. Суд звертає увагу, що безпосередньо позивачем не вносилися кошти до банку, він не є власником іменного депозитного сертифіката. Відомості про позивача, як вкладника у банку не ідентифіковані.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що саме у разі укладення договору дарування коштів банківського вкладу, у обдаровуваного виникає майнове право на подаровані йому кошти вкладу, проте це право не розповсюджує на обдаровуваного статус вкладника, який має дарувальник. Статус вкладника банку пов`язаний виключно із укладенням відповідного договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або із правом власності іменного депозитного сертифіката.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач у межах спірних правовідносин не є вкладником банку, який отримав право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, оскільки, жодна з обставин, з якими Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками, не існували, зокрема: на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у позивача не було банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; у позивача були відсутні на зазначеному банківському вкладі кошти разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях (постанови від 24 квітня 2019 року по справі №826/13728/15, від 24 квітня 2019 року по справі № 826/13720/15, від 23 квітня 2019 року по справі № 804/16381/15 та ін).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування викладених норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду не відступала, а тому підстави для їх неврахування відсутні.

При цьому, колегія суддів не надає оцінку правомірності відмови (бездіяльності) банку у відкритті позивачу вкладного рахунку у зв`язку із укладенням договору дарування, оскільки ці обставини стосуються сфери приватно-правових відносин, а отже виходять за межі компетенції адміністративного суду. При цьому, доказів наявності чинного рішення цивільного суду щодо протиправності такої відмови (бездіяльності) банку, матеріали справи не містять.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя О.М. Ганечко

Суддя І.В. Федотов