Справа № 1.380.2019.001967
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6441/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кондрин І.В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Кухар Н. А.) у справі № 1.380.2019.001967 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії.

Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності, що настала внаслідок захворювання у зв`язку з ліквідацією Чорнобильської катастрофи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01 серпня 2010 року відповідно до вимог частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на день звернення з позовом в розмірі 13098,75 грн, з подальшими змінами у разі підвищення мінімальної пенсії за віком;

стягнути з відповідача збитки різницю в невиплаченій пенсії за минулий час за кожен місяць, починаючи з 22 липня 2011 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 згідно постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року у справі № 2а-170/11.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 на підставі постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року у справі № 2а-170/11, відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що Законами України «Про державний бюджет України на 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік» та Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, дії норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не зупинялись, а також змін до вказаного Закону України не вносилось.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності, а принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Суд розглянув справу у порядку спрощеного провадження, не зважаючи на те, що дана справа потребувала детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх важливих обставин, що є можливим у порядку загального позовного провадження з участю сторін та їх представників, про що подавалося клопотання у відповіді на відзив від 08 травня 2019 року.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити.

На апеляційну скаргу позивача Головне УПФ України у Львівській області подало відзив, в якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивачу в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника відповідача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази нарахування та виплати ОСОБА_1 основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до положень статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, тому погодився з доводами позивача в частині того, що у вказаний період його пенсія була обчислена у розмірі, що не відповідає вимогам чинного на той час законодавства та постанові Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року у справі № 2а-170/11.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 с.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року у справі № 2а-170/11, яку залишено без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року та Вищого адміністративного суду України від 03 липня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:

визнано незаконними дії Управління пенсійного фонду України в м. Стрию Львівської області про відмову здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Стрию Львівської області провести перерахунок пенсії по інвалідності та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01 серпня 2010 року згідно вимог частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про проведення перерахунку пенсії на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року у справі № 2а-170/11.

14 березня 2019 року ГУ ПФУ у Львівській області листом № 10/Г-10/6/02.06-14 повідомило позивача, що його пенсія призначена та виплачується відповідно до чинного законодавства згідно документів про стаж та заробіток, наявних у пенсійній справі. Разом із вказаним листом ГУ ПФУ у Львівській області надало ОСОБА_1 довідку про розмір нарахованої пенсії за період з вересня 2018 по лютий 2019 року, відповідно до якої розмір пенсії позивача складає 10740 грн щомісячно.

26 березня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про проведення перерахунку пенсії на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року у справі № 2а-170/11.

10 квітня 2019 року ГУ ПФУ у Львівській області листом № 21/Г-22/607.05.06 повідомило позивача, що 19.06.2011 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, що у 2011 році положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вимог вищезазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011. Тому нарахування та виплата пенсії, згідно рішення суду проведені управлінням по 22.07.2011 включно з дотриманням норм чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розмір додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 був визначений у статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та для інвалідів II групи становив 75% мінімальної пенсії за віком.

Розмір державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 передбачений у статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), та для інвалідів II групи становив 8 мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI (далі - Закон № 3491-VI) розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Відтак, Законом № 3491-VI Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI 06 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

У подальшому, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року № 4282-VI (набрав чинності 01 січня 2012 року), пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI (набрав чинності 01 січня 2013 року), установлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З 01 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон № 719-VII) не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статями 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Тобто, з 01 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Відтак, з 03 серпня 2014 року Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою КМУ від 23.11.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 1210 (далі Порядок № 1210).

Згідно пункту 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC: І групи інвалідності - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; III групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13 цього ж Порядку в редакції, що діяла у спірний період, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону № 796-ХІІ виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам І групи - 474,50 грн; інвалідам II групи - 379,60 грн; інвалідам III групи - 284,70 грн.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок № 1210, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, а Закон № 719-VII в редакції Закону № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону № 719-VII та вищевказаного Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03 серпня 2014 року.

Отже, в період з 01 січня по 02 серпня 2014 року орган ПФ повинен був нараховувати та виплачувати позивачу пенсію в розмірі, визначеному статями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не Порядком № 1210.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року (справа № 285/4300/14-а).

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції в частині того, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до положень статей 50, 54 Закону України № 796-ХІІ, тому позовна вимога ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 згідно постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2011 року у справі № 2а-170/11 підлягає задоволенню.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VІІІ), яким текст статті 50 Закону № 796-ХІІ викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Зазнала змін і стаття 54 Закону № 796-ХІІ, яка викладена в іншій редакції, зокрема, встановлено, що «Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

01 січня 2015 року також набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру державної і додаткової пенсії, передбачених Законом № 796-ХІІ.

Зазначені положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» неконституційними не визнавались, положення Постанови КМУ № 1210 є також чинними.

Отже, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Постановою КМУ № 1210.

Згідно пункту 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відтак, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Враховуючи наведене, правильним є висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача при нарахуванні та виплаті пенсій позивачеві (основної та додаткової) відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, у розмірах встановлених Постановою КМУ № 1210 починаючи з 01.01.2015.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 07 червня 2018 року (справа № 695/2321/17) та від 26 червня 2018 року (справа № 629/3333/17).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апелянта, в силу наведеного, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження не призвів до неправильного вирішення справи, тому підставою для скасування рішення суду першої інстанції, як про це просить апелянт, бути не може.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.001967 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
Д. М. Старунський

Повний текст постанови виготовлений 02.08.2019.