Справа № 120/2457/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відвід

м.Вінниця

05 серпня 2019 р. Справа № 120/2457/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса Михайла Богдановича, розглянувши у письмовому провадженні заяву про самовідвід Богоноса М.Б. у справі за заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішень та дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання рішень та дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

У прохальній частині заяви ОСОБА_1 просить:

визнати неправомірними рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, щодо застосування вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» до правовідносин за рішенням суду № 127/9519/18;

зобов`язати відповідача виплатити заборгованість по пенсії, застосувавши право суду звернути рішення щодо виплати всієї суми заборгованості пенсії за 2017 рік до негайного виконання, з поданням звіту у відповідності до вимог ст. 382 КАС України.

Обґрунтовуючи подану заяву ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року у справі № 127/9519/18 та додатковим рішенням від 15.08.2018 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо обрахування та осучаснення пенсії та зобов`язано відповідача здійснити виплату пенсії в розмірі 12003,53 грн. з 01.03.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження її максимальним розміром. З 01.06.2019 року у зв`язку з припиненням діяльності (ліквідацією) Управління ПФУ в м. Вінниці, функції щодо нарахування та виплати пенсій передано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - Управління).

Заявник зазначив, що у процесі виконання судового рішення Управління дійшло висновку, що рішення суду від 17.07.2018 року ним виконано в повному обсязі, оскільки виплата заборгованості за судовим рішенням ним буде здійснена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

У свою чергу, ОСОБА_1 вважає протиправними рішення та дії Управління щодо застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2018 № 649 до процедури виконання судового рішення від 17.07.2018 № 127/9519/18, а тому звернувся із цією заявою до суду та просив визнати їх протиправними.

З метою визначення складу суду для розгляду заяви ОСОБА_1 проведено автоматизований розподіл заяви (як позовної заяви) за результатами якого визначено головуючого суддю у справі Богоноса Михайла Богдановича.

Проте, при перевірці заяви та вирішенні процесуального питання про прийняття її до розгляду, ОСОБА_2 подано заяву про самовідвід на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КАС України (проведенням автоматизованого розподілу без достатніх для цього підстав і як наслідок - порушення порядку визначення судді для розгляду справи).

Заява про самовідвід, із посиланням на п. 5 ч. 1 ст. 36 КАС України мотивована тим, що за своєю правовою природою, заява ОСОБА_1 є заявою про визнання протиправними рішень та дій вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання судового рішення, право на подання якої передбачено ст. 383 КАС України. У разі надходження такої заяви, вона повинна бути передана раніше визначеному судді та не підлягає автоматизованому розподілу між суддями.

За результатом розгляду заяви про самовідвід, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення із таких мотивів.

Надаючи оцінку суті та змісту заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання рішень та дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії з метою визначення її правової природи і, як наслідок, наявності підстав для її автоматичного розподілу між суддями судом встановлено наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 127/9519/18 (за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії), адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо обрахування та осучаснення пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 12003 (дванадцять тисяч три) гривні 53 копійок починаючи з 01 березня 2017 року з урахування раніше виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

15 серпня 2018 року у справі № 127/9519/18 прийнято додаткове рішення, яким зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 12003 (дванадцять тисяч три) гривні 53 копійок починаючи з 01 березня 2017 року з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження її максимальним розміром.

Позивач, вважаючи, що судові рішення у справі № 127/9519/18 виконуються Головним управлінням Пенсійного фонду України неналежно, звернувся до суду що ухвалив рішення із заявою від 31.07.2019 року вхідний № 39197.

Заява ОСОБА_1 від 31.07.2019 року подана з метою визнання протиправними рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області при виконанні рішень суду, прийнятих на його користь, оскільки на думку заявника, відповідач безпідставно застосував Постанову Кабінету Міністрів України від 28.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» при виконанні судового рішення. При цьому позивач в обґрунтування заяви зазначив наступні аргументи:

рішення суду від 17 липня 2018 р. у справі № 127/9519/18 набрало законної сили 07.11.2018 року;

згідно ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, основною засадою судочинства є обов`язковість судових рішень. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд;

виконання судового рішення має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду;

застосування відповідачем у процесі виконання судового рішення від 17 липня 2018 р. у справі № 127/9519/18 постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» є неправомірним, оскільки у рішенні суду від 17 липня 2018 р. не йшлося про стягнення коштів із державного бюджету на його користь. Тому, на думку позивача, посилання Управління на те, що присуджена судом пенсія буде виплачена з 01.03.2017 року відповідно до вказаного Порядку є неправомірними.

Крім цього, у п. 3 прохальної частини заяви від 31.07.2019 року ОСОБА_1 заявлено клопотання про звернення рішення у справі № 127/9519/18 до негайного виконання.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією із форм судового контролю за виконанням судових рішень, є подання позивачем на підставі ст. 383 КАС України заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Враховуючи зміст поданого позивачем документа під назвою «заява про визнання рішень та дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії» від 31.07.2019 року вхідний № 39197 (назву, обґрунтування, прохальну частину), суд вважає, що така за своєю правовою природою є заявою позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 127/9519/18 право на подання якої, передбачено ч. 1 ст. 383 КАС України.

Відповідно до п. п. 8 п. 21 Розділу 8 Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 26.11.2010 № 30 Затвердженого Рішенням Ради суддів України (у редакції рішення Ради суддів України від 02 березня 2018 року № 17) раніше визначеному судді, що розглядав справу здійснюється передача поданих до суду заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень.

Тому, враховуючи що подана ОСОБА_1 заява від 31.07.2019 року вхідний № 39197 є одним із видів заяв з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, а не окремою позовною заявою, така повинна бути передана раніше визначеному складу суду у справі № 127/9519/18 та не підлягала автоматизованому розподілу між суддями.

На важливість дотримання правил формування складу суду при розгляді справи у контексті забезпечення права на справедливий суд звертає увагу Європейський суд з прав людини. Зокрема у п. 151 Рішення від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11), Судом зазначено, що фраза «встановлений законом» («суд встановлений законом») поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на склад колегії у кожній справі.

Цей принцип законодавцем імплементовано у національний процесуальний закон, зокрема відповідно до п.5 ч.1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі у розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36 -38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

В силу ч. 1 ст. 40 КАС України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ч. 3 ст. 40 КАС України).

Відтак, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_2 про самовідвід є обґрунтованою та підлягає задоволенню із підстави передбаченої п.5 ч.1 ст.36 КАС України.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 36, 256, 294 КАС України, суд -

УХВАЛИВ

Заяву судді Богоноса Михайла Богдановича про самовідвід задовольнити.

Відвести Богоноса Михайла Богдановича від розгляду заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання рішень та дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ст. 256 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Богоніс Михайло Богданович