Справа № 520/2118/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 р. Справа № 520/2118/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача - Мякоти Тетяни Миколаївни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.04.19 по справі № 520/2118/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації , Харківської обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

-визнати протиправними дії Харківської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації по відмові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

-зобов`язати Харківську обласну державну адміністрацію повторно розглянути питання видачі посвідчення ОСОБА_1 , як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В своїй апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для скасування судового рішення посилається на його незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність, а також вважає, що судом неповно з`ясовано не всі обставини, що мають значення для вирішення справи і порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Відповідачі явку своїх представників у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечили, були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

29.07.2019 до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із знаходження у відпустці.

Розглянувши вказане клопотання представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на відсутність підстав для обов`язкового відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст.205 КАС України, та необхідність дотримання строку розгляду даної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 січня 2017 року у справі № 631/1729/16-ц було встановлений факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 1 серпня 1986 року по 31 грудня 1986 року в с. Вільча Поліського району Київської області.

Також вказаним рішенням суду від 03 січня 2017 року у справі № 631/1729/16-ц було встановлено, що ОСОБА_1 , перебував у відрядженнях терміном від 5 до 10 днів в с. Вільча Поліського району Київської області в 30 кілометровій зоні відчуження ЧАЕС в період з 01 серпня 1986 року по 31 грудня 1986 року.

З урахуванням вищевикладеного позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації з заявою про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на яку 29.05.2017 року отримав лист № 09-03/1202 від 16.05.2017 року, яким позивачу було відмовлено у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На звернення позивача до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації з заявою про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії також позивачем була отримана відмова - лист № Л-3747/01-44/21 від 12.09.2017 року.

Позивач, вбачаючи в зазначеному вище, порушення своїх прав звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації в якому просив суд визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації по відмові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у наданні подання до Робочої групи з питань визначення статусу осіб Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації по відмові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 та вкладки до посвідчення у порядку, визначеному законом; зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 та вкладки до посвідчення у порядку, визначеному законом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 по справі № 820/5835/17 скасувано в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації по відмові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у наданні подання до Робочої групи з питань визначення статусу осіб Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації було задоволено. Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації по відмові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у наданні подання до Робочої групи з питань визначення статусу осіб Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року залишено без змін.

18 травня 2018 року позивач повторно звернувся до управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації районною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Нововодолазької районної державної адміністрації щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

31 травня 2018 року надане подання до Робочої групи з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до Протоколу № 3 засідання Робочої групи з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 02 липня 2018 року, ОСОБА_2 відмовлено у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC у зв`язку з виконанням робіт поза межами зони відчуження.

Позивач вбачаючи у зазначеному порушення свої прав звернувся за їх захистом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які свідчать про те що він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на території населених пунктів, які відносяться до зони відчуження у встановлені законодавством періоди, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) вказано, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Згідно ст. 10 Закону № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням ст. 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Відповідно до ст. 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;

2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;

3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів; у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів; на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Крім встановлених цією статтею категорій осіб, право на пільги та компенсації, передбачені цим Законом, мають особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями.

Статтею 15 Закону № 796-XII встановлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян» посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються в тому числі учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); та довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку; довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку;

При цьому, згідно Постанови Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Перелік населених пунктів, які відносяться до зон відчуження.

Згідно матеріалів справи, позивач перебував на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 01.08.1986 по 31.12.1986 в с. Вільча, Поліського району Київської області.

Згідно вказаного Переліку населених пунктів, які відносяться, затвердженого Постановою «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.07.19910 №106, с. Вільча віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Отже, з наведеного слідує, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на території населених пунктів, які відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а не зони відчуження.

Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано, що позивач в період часу з 01.08.1986 по 31.12.1986 перебував на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в с. Вільча, Поліського району Київської області, який згідно Переліку пунктів зон відчуження, віднесений до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а тому, у відповідача відсутні підстави для зобов`язання Харківську обласну державну адміністрацію повторно розглянути питання видачі посвідчення ОСОБА_1 , як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів критично ставиться до посилань скаржника про те, що протокол №3 щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ухвалено неправомочним складом Робочої групи, оскільки пунктом 10 Положення про Робочу групу з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого розпорядження Харківської обласної державної адміністрації 28.01.2015 №44 передбачено, що засідання Робочої групи вважається правомочним, якщо на ньому присутні дві третини від складу комісії.

З приводу посилань апелянта на наявність у протоколі №3 щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підпису ОСОБА_3 , який не зазначений у переліку присутніх членів Робочої групи колегія суддів зазначає, що вказана технічна помилка не впливає на суть прийнятого рішення.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - Мякоти Тетяни Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 по справі № 520/2118/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко