Справа № 760/31307/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 04 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Києві старшого лейтенанта поліції Кириченка Олександра Сергійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом до Інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Києві старшого лейтенанта поліції Кириченка О.С., в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без належних доказів відносно ОСОБА_1 , на місці зупинки транспортного засобу 18 листопада 2018 року за адресою м.Бойчука, 40а, скасувати постанову відповідача АР №740350 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 04 березня 2019 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідачем було грубо порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а сам позивач не відмовлявся надати документи на вимогу інспектора, а запропонував їх пред`явити після розгляду адміністративної справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що позивач після зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського не надав посвідчення водія, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР, а тому постанова серії ЕАВ №740350 про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП винесена правомірно.

Будучі належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явились.

Апелянт подав до суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату з тих підстав, що він отримав повістку 02 серпня 2019 року в порушення вимог ч.3 ст.126 КАС України і перебуває у відрядженні за межами м.Києва.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.126 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Якщо для розгляду окремих категорій справ, заяв або клопотань учасників справи цим Кодексом встановлено строк розгляду менше десяти днів, повістка має бути вручена у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні.

Положеннями ст.286 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та відповідно до ч.5 наведеної статті суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Таким чином, враховуючи, що до даної категорії справ процесуальним законодавством встановлено скорочені терміни розгляду, судом у відповідності до положень ч.3 ст.126 КАС України повідомлено позивача 02 серпня 2019 року про апеляційний розгляд справи 06 серпня 2019 року о 15:10 год., тобто у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні.

Крім того, жодних доказів на підтвердження факту перебування у відрядженні за межами м.Києва апелянтом до суду надано не було, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість клопотання позивача про перенесення судового засідання та відсутності підстав для його задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачем складено постанову від 18 листопада 2018 року серії ЕАВ №740350 (а.с.6) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 18 листопада 2018 року о 17:43 год. позивач, керуючи транспортним засобом Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 порушив вимогу дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 і під час перевірки не надав на законну вимогу посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.4.а Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано до позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Вважаючи дії відповідача та зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач відмовився пред`явити інспектору на його вимогу посвідчення водія, а був пред`явлений лише паспорт громадянина України, що є порушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ст.126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 1 ст.126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп.«а» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пп.2.4.«а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 2 ст.16 наведеного Закону встановлено, що водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та пред`являти їх для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В той же час, виключений перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.1 якої такою підставою є порушення водієм Правил дорожнього руху.

З оскаржуваної постанови серії ЕАВ №740350 вбачається, що транспортний засіб позивача було зупинено з підстав порушення ним вимог дорожньої розмітки 1.3 р.34 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення, зокрема, дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до пп.«б» п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, в тому числі, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з підрозділом 1 «Горизонтальна розмітка» р.34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху горизонтальна розмітка має таке значення, зокрема, 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що водіям заборонено перетинати лінію горизонтальної розмітки 1.3 (подвійна суцільна).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не надав на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки він не погоджувався з правомірністю зупинки його транспортного засобу з огляду на відсутність факту порушення ним Правил дорожнього руху в частині порушення вимог розмітки 1.3 р.34.

В той же час, жодних доказів на підтвердження наявності обставин для зупинення транспортного засобу позивача, виключний перелік яких наведено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачем надано не було.

Незважаючи на заперечення позивачем факту порушення ним вимог розмітки 1.3 р.34 Правил дорожнього руху та оспорення допущеного порушення, відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що хоча ст.258 КУпАП і передбачає винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, але не забороняє скласти такий протокол, який в розумінні КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення та має підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення та винність особи, якщо вона заперечує та оспорює факт вчинення такого правопорушення.

Крім того, з постанови серії ЕАВ №740350 вбачається, що хоча поліцейський зазначив про порушення позивачем вимог розмітки 1.3 р.34 Правил дорожнього руху, однак його не було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і не застосовано положення ст.36 КУпАП, відповідно до якої при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Частинами 1, 2 ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Колегія суддів критично ставиться до твердження відповідача, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП внаслідок не виконання вимог поліцейського щодо пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки відповідно до ч.2 ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

В той же час, за відсутності встановлених ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для зупинення транспортного засобу позивача, вимога щодо пред`явлення ним передбачених у п.2.1 Правил дорожнього руху документів не може вважатись законною.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 листопада 2018 року серії ЕАВ №740350 не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В той же час, позовна заява не містить чіткого визначення дій з боку відповідача при прийнятті оскаржуваної постанови, які на думку позивача є протиправними, а доводи, викладені на обґрунтування цієї вимоги, наведені в позовній заяві пов`язані винятково із суперечністю постанови від 18 листопада 2018 року серії ЕАВ №740350 вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини судом не приймаються, оскільки вони охоплюються вимогою про скасування оскаржуваної постанови, яка є предметом спору в цій справі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі №855/270/19, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 04 березня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 листопада 2018 року серії ЕАВ №740350.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 06 серпня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма