Справа № 160/1837/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Справа № 160/1837/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження, адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням поданої до суду заяви про зміну підстав позову від 22.03.2019р.) про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Харківській області (далі ГУ Держпраці у Харківській області, відповідач) щодо накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК4023/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 07.02.2019р.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, 08.01.2019р. інспекторами ГУ Держпраці в Харківській області здійснено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення його підприємницької діяльності, а саме: АДРЕСА_1 , ТРЦ «Караван» (льодовий каток).
22.01.2019р. позивачем отримано лист від ГУ Держпраці в Харківській області з актом «Про неможливість проведення інспекційного відвідування» №ХК4013/297/НД від 08.01.2019р. та вимогою №ХК4023/297/ПД від 08.01.2019р. про надання документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування. На виконання вимог відповідача, позивачем надіслано на адресу ГУ Держпраці у Харківській області копії документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування.
Так, за результатами перевірки уповноваженими особами ГУ Держпраці у Харківській області 29.01.2019р. винесено припис про усунення виявлених порушень №ХК4023/297/2НД/АВ/П та прийнято постанову №ХК4023/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 07.02.2019р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 500760грн. 00коп.
З огляду на вищезазначене позивач вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу №ХК4023/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 07.02.2019р. прийнята уповноваженими особами ГУ Держпраці у Харківській області є необґрунтованою, неправомірною, а отже підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 26.02.2019р. позов прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 18.03.2019р. відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 26.02.2019р. відмовлено позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою суду від 26.03.2019р. відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів по справі.
Ухвалою суду від 27.03.2019р. відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.
Ухвалою суду від 29.03.2019р. задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2019р. ВП№58722779 про стягнення штрафу у розмірі 500760грн. 00коп. до набрання законної сили рішенням суду.
Позивач та відповідач про відкриття спрощеного провадження за вищезазначеним адміністративним позовом повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.
У встановлений судом строк відповідач, заперечуючи проти позову, надав відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що інспекційне відвідування проведено на підставі п.п.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю №295 за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятого за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел не заборонених законодавством, та джерел, зазначених у п.1, 2, 4-7 цього пункту та на підставі відповідного наказу №01.01-07/25 від 08.01.2019р.
На підставі вищевказаного наказу відповідачем оформлено направленя №01.01-94/02.03/58 від 08.01.2019р. та надіслано засобами поштового зв`язку на адресу ФОП ОСОБА_1 , яке останнім отримано за адресою фактичної реєстрації.
З огляду на вищезазначене відповідач вважає, що постанова ГУ Держпраці в Харківській області №ХК4023/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС є законною, обґрунтованою, та такою, що винесена на підставі норм діючого законодавства, а вимоги позивача, викладені у позовній заяві, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
01.04.2019р. позивачем надана відповідь на відзив відповідача, доводи якої аналогічні обґрунтуванню позовної заяви.
19.04.2019р. на адресу суду засобами електронного зв`язку відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги позивача та просить у задоволенні позову відмовити посилаючись на доводи зазначені у відзиві.
Згідно до ч.ч.5, 8 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши документи долучені до матеріалів справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті при розгляді справи, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем, перебуває на обліку у Дніпровській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та є платником єдиного податку, що підтверджується копією виписки з ЄДРОПУ, копією витягу з реєстру платників єдиного податку (т.1 а.с. 12-14).
26.12.2018р. між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «КРОНА КОМПАНІ» укладено Договір оренди приміщення №Е-1/Х-1, відповідно до умов, якого орендодавець (ТОВ «КРОНА КОМПАНІ») зобов`язується передати орендарю в оренду (ФОП ОСОБА_1 ) приміщення секція №Е-1, загальною площею 1682,8м2, яке знаходиться у будівлі ТРЦ «Караван-Megastore»за адресою: м. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 Героїв АДРЕСА_1 .7, з метою здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку ФОП ОСОБА_1 (т.1 а.с. 15-51).
Також, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ГУ Держпраці у Харківській області прийнято рішення про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 на підставі рішення керівника органу контролю та за зверненням гр. ОСОБА_2 (вх.№М-2 від 08.01.2019р.) з метою встановлення можливого порушення законодавства про працю.
08.01.2019р. начальником ГУ Держпраці в Харківській області Рожанським В.А. прийнято наказ № 01.01.07/25 про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 за фактичною адресою: АДРЕСА_1 , ТРЦ «Караван» (каток), із дотриманням п.10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 295.
На підставі вказаного наказу, видано направлення на проведення інспекційного відвідування №01.01-94/02.03/58 від 08.01.2019р. (Т.1 а.с. 211).
22 січня 2019р. позивачем отримано лист ГУ Держпраці в Харківській області з актом «Про неможливість проведення інспекційного відвідування» №ХК4013/297/НД від 08.01.2019р. та вимогою №ХК/4023/297/ПД від 08.01.2019р. про надання документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування (т.1 а.с. 58-66).
Так, позивачем виконано вимоги ГУ Держпраці та направлено на його адресу зазначені документи у вимозі (т.1 а.с. 67).
За результатами інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) уповноваженими особами ГУ Держпраці в Харківській області складено акт №ХК4023/297/2НД/АВ від 29.01.2019р. зі змісту якого вбачається, що ФОП ОСОБА_1 порушено законодавства про працю, а саме: у порушення ч.1 та 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівників фактично було допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (т.1 а.с. 68-86).
Вказаним приписом ФОП ОСОБА_1 зобов`язано у строк до 28.02.2019р. надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до ГУ Держпраці у Харківськійц області.
На виконання вимог припису ФОП ОСОБА_1 надано пимсьмові пояснення до акту перевірки №ХК4023/297/2НД/АВ від 29.01.2019р. із зазначення порушень, які було усунуто та направлено на адресу відповідача (т.1 а.с. 91).
07.02.2019р. заступником начальника ГУ Держпраці в Харківській області Петренко О.М. прийнято рішення про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 500760грн. 00коп., про що складено відповідну постанову №ХК4023/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС (т.1 а.с. 94-100).
Не погодившись з вищезазначеною постановою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Пунктами 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці визначено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №100, утворені територіальні органи Держпраці, зокрема, і Головне управління Держпраці у Харківській області.
За приписами п.п.5, 8 п.4 вищенаведеного Положення передбачено, що Управління Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю, здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Відповідно до п.п.5 п.6 Положення, Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірку виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (далі - Порядок № 295).
Підпунктом 6 п.5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за інформацією, зокрема, ДФС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;
- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.
Відповідно до п.6 Порядку № 295, під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також, шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.
Пунктом 8 Порядку № 295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України № 1985-IV(1985-15) від 08 вересня 2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується.
Згідно з ч.2 ст.12 Конвенції, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.
За приписами п.10 Порядку № 295, тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.
У відповідності до вимог п.п.1, 2 п.11 Порядку № 295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, а саме: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби, з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких, передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги.
Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (пункт 12 Порядку № 295).
Згідно з п.16-18 Порядку № 295, у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.
Копія акта, зазначеного у п.16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.
У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).
Відповідно до п.2 Порядку № 509, штрафи можуть бути накладені на підставі:
- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, встановлений на підприємстві, в установі, організації;
- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади;
- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Пунктами 3-6 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.
Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Положеннями п.7 Порядку №509 визначено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п.6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в п.3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (абзац 2 пункту 8 Порядку № 509).
На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що предметом перевірки позивача було питання дотримання вимог законодавства про працю, в даному випадку оформлення трудових відносин з працівниками та порушення іншого законодавства про працю.
Разом з тим, суд зазначає, що чинним законодавством визначено фінансові санкції для роботодавців за порушення в оформлені трудових відносин з працівниками. Метою винесення постанов про накладення штрафів, є усунення конкретного виявленого порушення вимог трудового законодавства, які мають на меті забезпечення виконання вимог законів про працю та оплату праці, сплати до бюджету відповідних платежів.
Згідно до встановлених обставин справи вбачається, що оскаржувана постанова №ХК4023/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 07.02.2019р. винесена відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин позивача з фізичними особами гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).
Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Щодо доводів відповідача з приводу відносин між позивачем та фізичними особами гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 , суд не може погодитися з вищевикладеними висновками та обґрунтуваннями відповідача, які стосуються виявлених порушень з наступних підстав.
Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що між:
- ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 укладено Цивільно правовий-договір №1/0119 від 01.01.2019р. терміном дії з 01.01.2019р. по 24.01.2019р., згідно умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з охорони приміщення в ТРЦ «Караван» (секція №КТ) м. Харків, за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3800грн. 00коп.;
- ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_5 укладено Цивільно правовий-договір №2/0119 від 01.01.2019р. терміном дії з 01.01.2019р. по 31.01.2019р., згідно умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботу касира в ТРЦ «Караван» (каток) м. Харків, за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30грн. 00коп. за годину;
- ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_6 укладено Цивільно правовий-договір №6/019 від 01.01.2019р. терміном дії з 01.01.2019р. по 31.01.2019р., згідно умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати послуги з видачі інвентарю на прокат в ТРЦ «Караван» (каток) м. Харків, за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30грн. 00коп. за годину;
- ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_7 укладено Цивільно правовий-договір №9/0119 від 11.01.2019р. терміном дії з 01.01.2019р. по 31.01.2019р., згідно умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати послуги з підготовки та обслуговування льодової ковзанки в ТРЦ «Караван» (каток) м. Харків, за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3120грн. 00коп. (т.1 а.с. 52-57).
Зі змісту вищезазначених договорів вбачається, що підтвердженням виконаних послуг та підставою їх оплати є підписаний сторонами акти прийому наданих послуг, в яких зокрема, зазначено і суму винагороди з врахуванням сплачених податків, передбачених чинним законодавством (т. а.с. 123-126).
Крім того, в матеріалах справи наявні копії бухгалтерської документації позивача, а саме: виписки по рахунках, платіжні доручення, звіт про суми нарахування заробітної плати та інші документи, що підтверджуєть сплату позивачем до державного бюджету потатків та зборів з винагороди працівникам за цивільно-правовими договорами за січень 2019р. (т.1 а.с.101-122).
У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору. Згідно ст.6 цього кодексу сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у ст.626 ЦК України, згідно частини 1 договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦКУ).
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України).
Якщо договором передбачено надання послуг за таку плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).
Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).
Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (в даному випадку договір про виконання робіт та послуг), предметом якого є надання певного результату праці, але з цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для замовника індивідуально визначену роботу та послуги. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п. «а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.
Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між замовником та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, тоді вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.
Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 350/403/16-ц.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи (цивільно правового договору, актів виконаних робіт), що із гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 складені акти прийому наданих робіт і послуг, нарахована сума винагороди, проведені відповідні розрахунки та сплачені відповідні суми податків та обов`язкових платежів.
З огляду на вищенаведене вбачається, що позивачем у своїй діяльності дотримано всіх законодавчо визначених критеріїв для укладання цивільно-правових договорів з працівниками гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 , а відповідачем не спростовано та не надано доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначених договорів.
Разом з тим, відповідач усвоїх доводах зазначених у відзиві посилається на відеодоказ (диск DVD-R №VID-20190108_163632), як на підтвердження факту порушення позивачем норм трудового законодавства (т.1 а.с.222).
Однак, суд не приймає вищезазначені посилання відповідача як на належний та допустимий доказ, оскільки з даного відео не можливо встановити особу працівника та дійти висновку хто саме керувавав машиною для заливання льоду на катку.
Крім того, в матеріалах справи містять пояснення працівкиків гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 зі змісту яких не вбачається, жодної інформації що стосується порушення вимог законодаства про працю (т.1 а.с. 213, 216, 217, 221).
Згідно ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 47, 72-77, 90, 94, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову уповноваженої посадової особи Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК4023/297/2НД/АВ/П/ТД-ДФ від 07.02.2019р про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у сумі 500760грн. 00коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимогст.255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржено в строки, передбаченіст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 РозділуVIIПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова