Справа № 0840/3209/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3209/18
суддя І інстанції - Букіна Л.Є.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №0840/3209/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №50 від 02 липня 2018 року;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як матері інваліда з дитинства, відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 25 червня 2018 року - моменту звернення до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що донька позивача має статус інваліда з дитинства, і визнана інвалідом з дитинства до досягнення 18-річного віку, і на час звернення за достроковим призначенням пенсії позивач звернулась, як мати інваліда з дитинства, тобто підстав для надання висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку для призначення пенсії немає.

Разом з тим, до апеляційної скарги було надано свідоцтво про зміну імені від 29 серпня 2018 року серії НОМЕР_1 , відповідно до якого, змінено прізвище позивача, з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя просило відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення до суду виповнилось повних 51 рік (а.с.7-9).

У позивача є донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з медичним висновком від 28.11.2017 № 220/2, ОСОБА_3 визнано інвалідом з дитинства з 05.05.1995, тобто у віці 7 років 9 місяців (а.с.18).

25.06.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на підставі пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 50 від 02.07.2018, позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Підставою для відмови є те, що згідно висновку ЛКК №220/2 від 28.11.2017 дитина позивача не могла бути визнана дитиною інвалідом до досягнення нею шестирічного віку, у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення пенсії відповідно до п.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV від 09.07.2003 (а.с.12).

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, як матері, яка має інваліда з дитинства протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Пунктом 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належить також діти-інваліди віком до 16 років.

При цьому, відповідно до п.2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005, № 22-1 (із змінами, внесеними постановлю Правління Пенсійного фонду №13-1 від 07 липня 2014 року), визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. При цьому, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

В даному випадку, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів донька позивача є інвалідом з 7 річного віку, при цьому, документів, що дитина могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку позивачем не надано.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Водночас тлумачення поняття "інвалід з дитинства" як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років є недоцільним, оскільки визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття "інваліда з дитинства", а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Як встановлено вище, дитина позивача визнана інвалідом у віці 7 років, тобто з цього часу набула статусу дитини-інваліда з відповідними правовими наслідками, тому за умовами вказаних вище нормативних актів, право позивача на призначення дострокової пенсії за віком прямо пов`язано з наявністю висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже, виходячи з зазначеного, підстави для призначення позивачу дострокової пенсії відсутні, оскільки в даному документу, на підтвердження наявності показань для визнання лікарсько-консультаційною її доньки інвалідом до 6 річного віку, позивачем не надано.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2014 року у справі №21-133а14, постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №295/7226/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №330/2181/16-а (2-а/330/36/2016).

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №0840/3209/18- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова