Справа № 428/3398/19
Суддя: Посохов І. С.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/3398/19
Провадження № 2-а/428/127/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Посохова І.С.,

за участі секретаря судового засідання - Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області Лимара Андрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області Лимара Андрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 23 лютого 2019 року інспектором взводу № 1 роти № 2 УПП в Луганській області лейтенантом поліції Лимарем Андрієм Миколайовичем було винесено постанову серії ВР № 344561 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 (порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку), та накладено стягнення у розмірі 425 гривень.

Зі змісту винесеної постанови вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом NISSAN TIIDA, н.з. НОМЕР_1 , 25.02.2019 року о 03 год. 45 хв., рухаючись по вул. Набережній в м. Рубіжне «... не подав світловий покажчик повороту ...», чим порушив вимоги п. 9.2 «Б» ПДР.

Ніяких підстав для подачі позивачем світлового покажчику повороту при русі по вул. Набережній в м. Рубіжне у постанові не вказано.

Позивач вважає постанову, винесену 23 лютого 2019 року ВР № 344561 незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху позивач не порушував, а дії Інспектора Лимара А.М. при її винесенні протиправними, з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що вказана в постанові інформація не відповідає дійсності, оскільки 23 лютого 2019 року, рухаючись на ТЗ по вул. Набережній в м. Рубіжне (під`їжджаючи до залізничного вокзалу з боку м. Сєвєродонецька), позивач керувався розміщеним там дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога» з табличкою 7.8. під ним «Напрям головної дороги». Після того, як позивач зупинився на стоянці біля залізничного вокзалу, позаду його авто зупинився патрульний автомобіль відповідача, після чого він почав звинувачувати позивача у порушенні ПДР.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимоги п. 9.2 «Б» ПДР України, а саме, керуючи ТЗ, не подав світловий покажчик повороту і більше нічого. Іншими словами, відповідач у постанові не описав обставини, за яких позивач повинен був увімкнути світловий покажчик повороту, хоча це прямо передбачено п. 6 самої постанови.

Ніяких перестроювань, поворотів або розворотів на своєму автомобілі позивач не здійснював, так як в місці де головна дорога починає змінювати напрямок, а саме в цьому місці позивача звинувачують у порушені п. 9.2 «Б» ПДР України, немає перехрестя. В даному місці прилягає до дороги виїзд з прилеглої території автомобільної стоянки залізничного вокзалу.

Позивач вважає, що інспектором Лимарем А.М. при накладені стягнення було грубо порушено вимоги ст. 280 КУпАП, а саме не з`ясовано чи винен він у вчиненні правопорушення, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також не з`ясовано інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

На думку позивача, дії інспектора взводу № 1 роти № 2 УПП в Луганській області лейтенанта поліції Лимара Андрія Миколайовича щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без урахування пояснень позивача, за відсутності доказів, є протиправними, а відтак винесена постанова 23 лютого 2019 року серії ВР № 344561 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є незаконною та необґрунтованою, порушує його права, а тому підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області ДПП лейтенант поліції Лимар А.М. в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав, просив долучити в якості доказу відеофайли.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 344561 від 23.02.2019 року, складену інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП лейтенантом поліції Лимарем Андрієм Миколайовичем, протиправною у зв`язку з тим, що відповідачем при винесенні вищевказаної постанови порушені вимоги ст. 280 КУпАП, відповідачем не в повному обсязі були досліджені обставини справи.

Відповідачем суду надано цифровий носій інформації - диск формату DVD-R, який містить інформацію щодо зазначених у постанові серії ВР № 344561 від 23.02.2019 подій.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно з копією постанови, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Луганській області ДПП лейтенантом поліції Лимарем Андрієм Миколайовичем серії ВР № 344561 від 23.02.2019 року позивача було визнано винним у порушенні п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 23.02.2019 о 03-45 год. у м. Рубіжне на вул. Набережній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Tilda», номерний знак НОМЕР_1 , не подав світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

В графі 8 оскаржуваної постанови «до постанови додаються» зазначено відео з камери № 2 112; 117. Водночас, відповідачем в оскаржуваній постанові не зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 9.2. б ПДР надано відеозапис.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 9.2. б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Як вже наведено вище, суду в якості доказів обставин подій, які мали місце 23.02.2019 о 03-45 год. в м. Рубіжне, відповідачем надано цифровий носій інформації - диск формату DVD-R, який містить відеофайли: .mov; .mov; .mov.

Судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, та відеозапис, на підставі чого судом було встановлено наступне.

При відтворенні цифрової інформації у судовому засіданні за допомогою комп`ютерної техніки встановлено, що диск містить файли. При відтворенні файлів видно, що позивач рухався за кермом транспортного засобу «Nissan Tilda», номерний знак НОМЕР_1 , по головній дорозі на якій були розміщені дорожній знак 2.3 «Головна дорога» з табличкою 7.8 під ним «Напрямок головної дороги», проїхавши по головній дорозі на територію прилеглої автомобільної стоянки залізничного вокзалу.

Відповідно до п. 2.6 розділу 33.2 ПДР України знак 2.3 з табличкою 7.8 обов`язково повторюється перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок.

З матеріалів справи судом встановлено, що у м. Рубіжне на вул. Набережній біля залізничного вокзалу відсутнє перехрестя, на якому головна дорога змінює свій напрямок. Більш того, у вказаному місці головна дорога не змінює свій напрямок у розумінні ПДР України, а має вигин, а тому позивач, рухаючись по головній дорозі, не зобов`язаний був вмикати світловий покажчик повороту.

Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів, суд вбачає, що позивачем не було допущено порушення п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже, відеозапис, який покладений відповідачем в основу оскаржуваного рішення, спростовує обставини викладені в оскаржуваній постанові, не підтверджує правомірності дій щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача та не може прийматися судом до уваги як належний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачаться, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

При цьому, не зазначення в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності технічного засобу, яким здійснено відеозапис, виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки, на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 344561 від 23.02.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень 00 копійок такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про визнання протиправною постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 344561 від 23.02.2019.

Однак суд зауважує, що, керуючись положеннями ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд не має права приймати зазначене позивачем рішення, оскільки їх прийняття не входить до компетенції суду, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлено вимогу лише про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, однак він не ставить питання про закриття справи про адміністративне правопорушення, а, розглядаючи дану справу, суд керується положеннями ст. 286 КАС України, при цьому враховує, що доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем суду не надано, що свідчить про необхідність виходу за межі позовних вимог та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України, разом з прийняттям рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області Лимара Андрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 344561 від 23.02.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 гривень 00 копійок, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач: інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП лейтенант поліції Лимар Андрій Миколайович, місцезнаходження УПП: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, будинок 8.

Суддя І. С. Посохов