Справа № 214/4763/19
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/4763/19
2-а/214/224/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 липня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Лящук Аліси Ігорівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 26 червня 2019 року, в якому просить: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1213990 від 8 червня 2019 року, винесену інспектором роти №2 батальйону №1 полку ПП в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП Лящук А.І. відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.; справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 8 червня 2019 року за ст.132-1 КУпАП закрити.

В обґрунтування позову зазначено наступне. 8 червня 2019 року він, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 28.540 (н/з НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ 930018 (н/з НОМЕР_2 ) по автодорозі по вул. Нікопольське шосе 22 в м. Кривому Розі, де о 22 год. 00 хв. його зупинила інспектор полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Лящук А.І. та винесла відносно нього постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1213990. Відповідно до вказаної постанови його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП України та накладено штраф у розмірі 510 грн. із зазначенням, що «м. Кривий Ріг, вул. Нікопольське 22, водій керуючи ТЗ перевозив вантаж, габарити якого преревищують допустимі, а саме ширина становить 3,75 м без відповідного дозволу, чим порушив п.22.5 ПДР України». Оскільки в процесі складання постанови у нього не було можливості надати письмові пояснення, це змусило його отримати постанову з метою її оскарження у встановленому Законом порядку. Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні. Крім того працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, а висновки, які надав працівник поліції, не відповідають обставинам справи, тому ця постанова підлягає скасуванню. Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач нібито перевозив вантаж без погодження з органами Національної поліції України. Відповідно до п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Натомість матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів, що розмір вантажу дійсно складав 3,75 м, оскільки відповідачем не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу. Враховуючи вище зазначене, позивач вказує, що матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення. Відповідно до абзацу 17 п.1.10 ПДР України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю. Відповідно до п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування т: здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженні наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207, габаритно-ваговий контролі транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзд автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особам« Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС. Крім того, існує Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справлянні плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879. Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (вісі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (п.1 Порядку). Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального і зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (вісі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (підп.2 п.2 Порядку №879). В підп.6 п.2 Порядку №879 вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики. В п.6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та або працівниками відповідних органів. Отже, працівник поліції мав право провести лише документальну перевірку. Відповідно до п.п.16, 18, 19 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю повноважений видавати такі сертифікати. Таким чином, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури. Відповідно до п.п.12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти. Як вбачається з вище вказаного, працівник поліції взагалі не застосовував передбачених чинним законодавством правил проведення габаритно-вагового вимірювання, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів порушення позивачем чинного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року по справі № 172/1236/18 та поставі від 30 січня 2019 року по справі № 206/6221/18. Фактична зупинка транспортного засобу була здійснена на вул. Нікопольське шосе 22 в м. Кривому Розі, при відсутності стаціонарного чи пересувного пунктів, при поганому освітленні в темну пору доби лише за наявності автомобіля поліції. На підставі вищезазначеного позивач просить вважати, що перевірка габаритних розмірів транспортного засобу інспектором поліції та працівниками Укртрансбезпеки не виконувалась. Відповідно до ч.4 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як вбачається з вище вказаного, обов`язок, щодо доказування правомірності винесення рішення та накладення стягнення покладається саме на Відповідача, тому суд не може витребувати докази у позивача і саме відповідач має долучити до матеріалів справи належні, достатні та допустимі докази, які б підтвердили, що габарити вантажу дійсно перевищували встановлені п. 22.5. ПДР України. Така ж позиція викладена Верховним Судом в постанові від 18 січня 2019 року в адміністративній справі №539/655/17. Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів порушення ним чинного законодавства, а дії працівника поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови від 6 червня 2019 року серії ЕАВ №1205347 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. незаконними, оскільки порушують ч.1 ст.247 КУпАП, а саме відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

У судове засідання позивач не з`явився. Згідно клопотання, викладеного в позові, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідачка в судові засідання не прибула, будучи повідомленою належним чином, згідно клопотання, викладеного у відзиві, просить справу розглядати без її участі. Відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає винесену нею постанову законною. Вказала, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль). Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь-11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Так, відповідачем під час патрулювання 8 червня 2019 року в м. Кривий Ріг, по вул. Нікопольське шосе, був помічений транспортний засіб марки MAN TGX 28.540 (н/з НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ 930018 (н/з НОМЕР_2 ), який є великогабаритним транспортним засобом, без погоджувальних документів з органами Національної поліції України, чим порушив п.22.5 ПДР України. Після того, як були помічені ознаки того, що позивач порушив ПДР України, після зупинки відповідачка підійшла до автомобіля, представилася згідно з п.3 ст.18 Закону України " Про Національну поліцію", після чого згідно з п. 1.1 та п. 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" повідомила про причину звернення. З`ясувавши, що позивач є водієм вище зазначеного транспортного засобу, вона попросила пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшла до розгляду справи. Також зачитала позивачу його права, зазначені у ч.1 ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Отже, оскільки транспортний засіб, яким позивач керував, є великогабаритним, тому у нього повинен бути погоджувальних документ з органами Національної поліції України, на рух по трасі Р-74, де він був зупинений працівниками поліції. Позивач надав працівникам патрульної поліції дозвіл на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні від 11 березня 2019 року, у якому чітко прописано маршрут його руху, та відповідно до якого позивач не мав права в`їжджати на трасу Р-74, а повинен був їхати в об`їзд міста. А отже транспортний засіб позивача не мав права здійснювати рух по місту Кривий Ріг, та тим більше по вул. Нікопольське шосе, де він був зупинений працівниками поліції. Після з`ясування усіх фактичних даних відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а саме, що водій великогабаритного транспортного засобу MAN TGX 28.540 (н/з НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ 930018 (н/з НОМЕР_2 ) здійснював рух (маючи габарити за шириною понад 3.75 м.) без погоджувальних документів з органами Національної поліції України, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, нею було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1213990 від 8 червня 2019 року. Позивачу було роз`яснено його процесуальні права, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст.ст.287 - 289 КУпАП. Зазначила, що не погоджується з доводами позивача щодо того, що він начебто не порушував ПДР України. Так, п.2.1 «г» ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил. Пунктом 22.5 ПДР України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Відповідно до ст.132-1 КУпАП України порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Те що транспортний засіб під керуванням позивача є великогабаритним також підтверджується дозволом на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні (що підтверджується витягом з ІПС «Армор» який відповідачем долучається до письмового відзиву), у якому чітко зазначено що т/з позивача є великогабаритним, адже параметри значно перевищують допустимі, а саме довжина становить 24 м (що на 2 м більше допустимої), ширина становить 3,75 (що більш ніж на 1 м перевищує допустиму), та висота становить 4,49 м (що на 0,49 м перевищує допустиму). У вище згаданому доволі прописаний маршрут руху для т/з позивача який останнім не дотриманий, оскільки позивач відповідно до нього не мав права виїжджати на трасу Р-74. Хоча відповідно до п.4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затвердженими Постановою КМУ від 18 січня 2001 року № 30 Київ «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Відповідно до п. 25 забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб. Звертає увагу суду на те, що навіть якщо би у дозволі від 24 травня 2019 року було дозволено здійснювати рух по трасі Н-11 (хоча це не так), позивача було би також притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.132-1 КУпАП, оскільки в дозволі чітко зазначено що рух т/з позивача дозволено лише разом з супроводженням, однак ніякого супроводжуючого т/з не було. А отже позивачем було також порушено правила проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами за що також передбачена відповідальність ст. 132-1 КУпАП. Окремо відповідачка зазначила своє ставлення щодо посилань позивача на необхідність здійснення габаритно-вагового контролю. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. Відповідно до п.6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та / або працівниками відповідних органів. Тобто проведення габаритно-вагового контролю щодо здійснення відповідних вимірювань покладено на органи Укртрансбезпеки, які керуються вищевказаним порядком. Водночас, вищевказаний порядок має на меті контроль органами Укртрансбезпеки щодо справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, зокрема, тих що перевищують встановлені габарити. Проте, відповідачем було здійсненні заходи щодо додержання правил ПДР України, а саме щодо наявності відповідного дозволу Національної поліції, а отже останній не був зобов`язаний керуватися Порядком №879. Аналогічна правова позиція була висловлена Третім апеляційним адміністративним судом по справі № 193/715/18 в своєму рішенні від 5 листопада 2018 року та №177/1822/18 від 17 грудня 2018 року. Вважає, що позивач лише намагається даним посиланням ввести суд в оману, уникнувши тим самим адміністративної відповідальності за порушенням ним вимог чинного законодавства. Відповідач при винесенні постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне та зазначена особа, яка притягається до відповідальності за вчинене правопорушення, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Під час розгляду справи судом досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с.6), дозвіл (а.с.25), диск з відеозаписом (а.с.26).

Європейський суд з прав людини у справі Barbera, MessequeandJabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність особи, мають відповідати як вимогам як належності, достатності, так і переконливості.

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належним доказом постанову (а.с.6), так як вона стосується факту накладення на позивача адміністративного стягнення, керування ним транспортним засобом 8 червня 2019 року.

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належним доказом дозвіл (а.с.25), який визначає габарити, загальну вагу, навантаження на вісь транспортного засобу, яким керував позивач, а також можливість перевезення негабаритних вантажів, техніки.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд вважає допустимими доказами постанову (а.с.6), диск з відеозаписом (а.с.26), які одержані з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст.73 КАС України, диск з відеозаписом (а.с.26) суд вважає не належним доказом, оскільки з відеозапису неможливо зробити висновок, якою є фактична ширина вантажу на транспортному засобі, на скільки точно він виступає за задній габарит транспортного засобу, яким конкретно був вантаж та чи був вантаж на транспортному засобі взагалі.

Оглядом диску, наданого відповідачем, встановлено, що на ньому є 2 фрагменти відеозаписів, датованих 8 червня 2019 року. Оглядом фрагменту відеозапису під № (1) встановлено, що на ньому зафіксовано, як інспектор роз`яснює водієві його процесуальні права та обов`язки. Факт порушення водій оспорює. На відеозаписі (2) зафіксовано як інспектор, знаходячись біля транспортного засобу MAN TGX 28.540 (н/з НОМЕР_1 ) виносить постанову, її копію вручає водієві, за що останній ставить свій підпис.

На підставі ст. 6 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

8 червня 2019 року о 21 год. 51 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 28.540 (н/з НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ 930018 (н/з НОМЕР_2 ) по автодорозі по вул. Нікопольське шосе 22 в м. Кривому Розіта перевозив вантаж,що встановлено судом на підставі позову та не спростовано відповідачем.

8 червня 2019 року інспектором полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Ляшук А.І. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Із постанови слідує, що 8 червня 2019 року о 21 год. 51 хв. водій, керуючи транспортним засобом, перевозив вантаж, габарити якого перевищують допустимі, а саме ширина становить 3,75 м без відповідного дозволу, чим порушив п.22.5 ПДР України. Розгляд справи зафіксовано на боді камеру АЕ00231.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП як уповноваженою посадовою особою органу поліції.

Не визнаючи факт вчинення адміністративного правопорушення та вважаючи неправомірною винесену відповідачем постанову, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «ПДР України»).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.22 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.1 ст.121-2 КУпАП в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, також у випадках визначених законом поліція здійснює провадження у справах про адміністративне правопорушення і приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання ( п. 8 ч. 1 ст. 23 цього Закону) при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього ж Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Статтею 132-1 КУпАП передбачено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та порушенні правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 22.5 ПДР України, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, пунктом 2 яких визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

Відповідно до п.6 Порядку, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, які регулюють відносини, що виникли між сторонами у даній справі, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає, що працівник поліції - відповідачка по справі, до повноважень якого відповідно до положень ст.23 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 222 КУпАП, віднесено контроль дотримання учасниками дорожнього руху встановлених правил дорожнього руху, і у разі встановлення порушень певними учасниками дорожнього руху порушень правил розгляд справ про порушення правил дорожнього руху та прийняття відповідних рішень (постанов), мала право на розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняття відповідного рішення за результатами розгляду такої справи.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. у справах про протиправність таких рішень, покладено саме на суб`єкт владних повноважень.

Так, з дозволу № 1153 від 28 травня 2019 року вбачається, що він дозволяє рух транспортного засобу MAN TGX 28.540 (н/з НОМЕР_1 ) з негабаритним вантажем - технікою. При цьому, у вказаному дозволі зазначені наступні параметри транспортного засобу: довжина - 22 м, ширина - 3,75 м, висота - 4,49 м, загальна вага автопоїзду з вантажем - 40 т, навантаження на найбільш навантажену вісь - 11 т (а.с.25).

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачкою у справі, яка у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, не було надано суду жодного доказу на підтвердження правомірності прийняття нею оскаржуваної постанови та порушення позивачем вимог п.22.5 ПДР України, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

У оскаржуваній постанові ОСОБА_1 ставиться в провину перевищення максимально допустимих розмірів габаритів вантажу, який перевозився. Проте, факт вчинення правопорушення позивачем, а саме: перевезення вантажу, габарити якого перевищують нормативно встановлені (якого конкретно вантажу), окрім оспорюваної постанови, будь-якими доказами відповідачки не підтверджено. В постанові відсутні посилання на конкретні документи, які б дозволили вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі, із дотриманням відповідної процедури.

Як видно із наданого відповідачкою відеозапису (а.с.26), інспектором патрульної поліції за місцем зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, контролю та відповідного вимірювання габаритно-вагових параметрів вантажу, визначених Порядком №879, проведено не було, заміри вантажу не здійснювалися та не фіксувалися.

В оскаржуваній постанові відповідачкою зафіксовано, що вантаж, який перевозив на транспортному засобі позивач, перевищує допустимі габарити транспортного засобу. Натомість у постанові відсутні відомості стосовно того, яким чином та за допомогою якого обладнання відповідачем встановлено перевищення параметрів, на скілько конкретно.

Між тим, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте, жоден із перелічених вище документів, матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено із дотриманням відповідної процедури.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Оскільки позивач заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а відповідачка не надала жодних об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ст.132-1 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Посилання відповідачки на постанову як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення суд вважає неприйнятними, оскільки постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду ним справи, а тому не може собою заміняти первинні докази винуватості водія.

Встановивши у судовому засіданні ту обставину, що позивач не вчинив правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність задоволення пред`явлених ним вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та звільнення його від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Лящук Аліси Ігорівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, закриття справи задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАВ №1213990, винесену 8 червня 2019 року інспектором роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Лящук Алісою Ігорівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Суддя В.М. Прасолов