Справа № 640/18373/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року, що прийняте о 16 год. 06 хв. у місті Києві (повний текст складений 14 травня 2019 року), у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Аеробуд» податковий борг у сумі 2 255 894,97 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для стягнення податкового боргу відсутні.

До суду апеляційної інстанції 29.07.2019 надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи, яка мотивована перебуванням його відпустці. У задоволенні вказаного клопотання колегією суддів у судовому засіданні 30.07.2019 протокольною ухвалою відмовлено, оскільки відповідач не навів відомостей та не надав доказів відсутності та неможливості прибути у судове засідання іншого представника, а долученні до клопотання документи подані до суду не в оригіналі, а відповідні копії не засвідчені у визначеному законом порядку, що є порушенням статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за ПАТ «Аеробуд» обліковується податковий борг на загальну суму 2255894,97 грн., а саме: з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 107,07 грн.; з податку на додану вартість на загальну суму 550317,22 грн.; з податку на нерухоме майно на загальну суму 64,98 грн.; з податку на нерухоме майно на загальну суму 129 492,97 грн.; з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 1 540 050,90 грн.; збір за спеціальне використання води на загальну суму 24 690,23 грн.; надходження від викидів забруднюючих речовин на загальну суму 11 171,60 грн.

Контролюючим органом направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 04.09.2017 №69638-17 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка отримана 12.09.2017.

Враховуючи несплату податкового боргу, позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач відзиву на позовну заяву та доказів погашення податкового боргу суду не надав, докази оскарження вказаної податкової заборгованості в адміністративному або судовому порядку в матеріалах справи відсутні, сума податкового зобов`язання є узгодженою.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК).

Згідно пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно пунктів 56.2, 56.3 статті 56 ПК у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 ПК процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення <…> у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (пункт 56.17 статті 56 ПК).

Звертаючись до суду з позовом, позивач наголошував, що спірна сума податкового боргу виникла у зв`язку із несплатою відповідачем самостійно визначених ним сум грошового зобов`язання у податковій звітності, яку було долучено до позовної заяви, а також долучених до позову податкових повідомлень-рішень, які належним чином вручені відповідачу (докази чого також надані позивачем разом із позовом).

Доказів оскарження наведених податкових повідомлень-рішень відповідач до ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав.

З огляду на викладене, у колегії суддів відсутні підстави вважати суми, вказані у наведених вище податкових повідомленнях-рішеннях такими, що є неузгодженими у зв`язку із їх оскарженням чи скасуванням.

За змістом статей 37, 38 ПК податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв`язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, набуває статусу податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач не наводить жодних мотивів, які б стосуватися того, що спірна сума грошового зобов`язання є неугоджена. Не надає відповідач і жодного документального підтвердження та не стверджує того, що ці суми грошового зобов`язання були у повній мірі погашені. Про незаперечення позивачем узгодження та несплати спірних сум додатково свідчить також і його зава щодо розстрочення податкового боргу (а.с. 114).

Таким чином, оскільки відповідачем не було сплачено у повному обсязі сум узгоджених грошових зобов`язань відповідно до наведених вище податкових повідомлень-рішень та податкових декларацій, доказів чого позивач ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надав, колегія суддів дійшла висновку, що ці суми зобов`язання набули статусу податкового боргу.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).

Як вбачається з матеріалів справи, податкова вимога від 04.09.2017 №69638-17 направлялася відповідачу та була ним отримана 12.09.2017, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14). Доказів оскарження зазначеної податкового вимоги чи її скасування відповідач не надав.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення йому податкової вимоги повністю не погашалась, підстав для винесення нової податкової вимоги не виникало, а тому процедура стягнення є дотриманою. З огляду на це, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказана податкова вимога не дає позивачу права на стягнення податкового боргу.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що за позивачем рахується податковий борг, який станом на день розгляду справи ним сплачено не було. Податковим органом дотримано всіх встановлених ПК вимог для стягнення цієї суми боргу в судовому порядку, а тому суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а тому посилання на це відповідача в апеляційній скарзі судом першої інстанції відхиляються.

Так, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, ухвалу про що ним отримано 19.11.2018 (а.с. 93). При цьому, витребуваних судом першої інстанції в цій ухвалі матеріалів (п. 5), з приводу яких подано позов, відповідач ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надав, як і не заперечив обставин несплати ним спірних зобов`язань, не надавши доказів їх несплати чи неузгодження.

Окрім того, суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи, у зв`язку із чим останнім неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, про розгляд справи 13.05.2019 відповідача повідомлено повісткою, яку отримано представником під розписку (а.с. 118).

Суд також звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач обмежується виключно загальним посиланням на недослідження та невстановлення судом певних обставин, проте наводить жодних своїх міркувань стосовно цих обставин, хоч відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) обов`язок доведення таких обставин покладається саме на відповідача, який і наполягає на їх існуванні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є очевидно необґрунтованою, а тому її доводи відхиляються судом.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 05.08.2019.