Справа № 640/10147/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2019 року № 640/10147/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого»

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа Державна спеціалізована бюджетна установа «Аграрний фонд»

про зняття арешту

ВСТАНОВИВ:

Державна наукова установа «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі -відповідач), в якому просить: зняти арешт з транспортних засобів ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_3 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_4 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_5 ; ГАЗ 31105 держ. № НОМЕР_6 ; DAEWOO NEXIA держ. № НОМЕР_7, що належать на праві оперативного управління Державній науковій установі «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого», накладений постановою Шевченківським районним державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві від 11 березня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що транспортні засоби ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_3 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_4 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_5 ; ГАЗ 31105 держ. № НОМЕР_6 ; DAEWOO NEXIA держ. № НОМЕР_7 належать йому на праві оперативного управління з березня 2015 року. Проте позивачем встановлено, що на вказані транспортні засоби накладено арешт в березні 2013 року в рамках зведеного виконавчого провадження №292/23 про стягнення з Аграрного фонду заборгованості.

Додаткового позивач вказує, що оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачеві, на думку позивача, арешт, накладений в рамках виконавчого провадження, повинен був бути знятий. В зв`язку з тим, що державним виконавцем не вчинено таких дій, позивач вважає, що останнім порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та арешт має бути знятий на підставі рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що матеріали зведено виконавчого провадження №292/23 знищено за закінченням терміну зберігання та клопотав про розгляд справи без його участі.

Державна спеціалізована бюджетна установа «Аграрний фонд» надала суду письмові пояснення з яких вбачається, що транспортні засоби ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_3 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_4 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_5 ; ГАЗ 31105 держ. № НОМЕР_6 ; DAEWOO NEXIA держ. № НОМЕР_7 передані на баланс Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» та на балансі Аграрного фонду не перебувають.

В судовому засіданні представник позивач та Державної спеціалізованої бюджетної установи «Аграрний фонд» підтримали позовні вимоги.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 30 липня 2019 року судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві №292/23 накладено арешт на майно боржника (Аграрний фонд) та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу 817 146,02 грн та направлено постанову на виконання до ГУ УДАІ в місті Києві.

На виконання наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13 березня 2015 року №90 «Про передачу транспортних засобів» Державною спеціалізованою бюджетною установою «Аграрний фонд» передано на баланс Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» наступні транспортні засоби: ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_3 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_4 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_5 ; ГАЗ 31105 держ. № НОМЕР_6 ; DAEWOO NEXIA держ. № НОМЕР_7.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконавчі документи зведеного виконавчого провадження №292/23 повернуті стягувачам на підставі пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та матеріали названого виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Станом на момент прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 лютого 2015 року був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХIV, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (далі - Закон №606-ХIV, чинний на момент накладення арешту).

Вимогами статті 17 Закону №606-ХIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 25 Закону №606-ХIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно частини 1 статті 52 Закону №606-ХIV, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Положеннями частин 1-3 статті 57 Закону №606-ХIV встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

При цьому, пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону №606-ХIV визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вимогами частини 4, 5 статті 47 Закону №606-ХIV визначено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень пунктів 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Оскільки, як вказує відповідач, виконавче провадження №292/23 знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання, отже таке виконавче провадження є завершеним, що є підставою для зняття арешту, накладеного в рамках такого виконавчого провадження.

Згідно з частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (чинного на момент розгляду справи), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (чинного на момент розгляду справи), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи викладене, за результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з майна позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений судовий збір підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» задовольнити.

2. Зняти арешт з транспортних засобів ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21093 держ. № НОМЕР_3 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_4 ; ВАЗ 21101 держ. № НОМЕР_5 ; ГАЗ 31105 держ. № НОМЕР_6 ; DAEWOO NEXIA держ. № НОМЕР_7, що належать на праві оперативного управління Державній науковій установі «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого», накладений постановою Шевченківським районним державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві від 11 березня 2013 року.

3. Стягнути на користь Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» (08654, Київська область, Васильківський район, смт Дослідницьке, вулиця Інженерна, будинок 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 110) судовий збір в сумі 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко