Справа № 826/1195/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2019 року № 826/1195/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23.12.2015 № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб на 60458,30 грн, у тому числі: 48230,64 грн - за основним платежем та 12227,66 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що не отримувала акт перевірки, на підставі якого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення. Зазначені обставини позбавили позивача права на ознайомлення з результатами перевірки та подати відповідні заперечення. Звернула увагу, що відповідач не надав позивачеві жодних обґрунтувань щодо підстав для нарахування податкового зобов`язання. Пояснила, що у 2008 році позивач отримала від ВАТ "Комерційний банк "Надра" кредит у розмірі 71000,00 доларів США. За період з 19.08.2008 по 31.10.2013 позивачем було сплачено на користь банку 79150,51 доларів США. 31.10.2013 позивачем було укладено з банком додаткову угоду, якою було передбачено, що у разі сплати позивачем частини заборгованості у сумі 53100,00 доларів США, решта сума заборгованості в розмірі 35663,59 доларів США буде прощена. Позивач зазначає, що станом на 31.10.2013 сума заборгованості за кредитом перевищувала суму отриманого кредиту і складала 88763,00 доларів США, і враховуючи, що на виконання кредитного договору позивачем сплачено 79150,51 доларів США, остання вважає, що сума прощеного боргу, яка становить 35663,59 доларів США включає в себе і відсотки, і нараховані неустойки. На переконання позивача, прощена останній неустойка у вигляді пені та штрафів не є її доходом та додатковим благом, відповідно не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. За наведених обставин та зважаючи на те, що позивач повернула банку значно більшу суму коштів, ніж нею було отримано в якості кредиту, що апріорі не може призвести до приросту її активів у тій, чи іншій формі, остання вважає протиправним оскаржуване рішення контролюючого органу.

Ухвалою суду від 03.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/1195/16 та призначено справу до розгляду.

29.02.2016 представником відповідача Стеценко О.О. надано суду письмові заперечення проти позову, за змістом яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що згідно даних за формою 1-ДФ та документів, наданих ПАТ "Комерційний банк "Надра", контролюючим органом було встановлено, що загальний оподатковуваний дохід позивача за 2013 рік склав 285059,08 грн, тому доводи останньої є безпідставними.

У поясненнях від 27.04.2017 представник позивача зазначив, що у ОСОБА_2 не виникло зобов`язання декларувати та сплачувати податок з прощеного банком боргу, враховуючи, що остання не отримала від банка відповідного повідомлення, як це передбачено підпунктом "д" 164.2.17 ПК України.

Ухвалою суду від 06.12.2017 прийнято адміністративну справу № 826/1195/16 до провадження судді Катющенка В.П., призначено справу до розгляду у судове засідання на 22.02.2018 та витребувано у Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" інформацію щодо складової суми боргу (основна сума/штрафні санкції/пеня), яка анульована (прощена) за кредитним договором № 428/П/27/2008-840 від 19.08.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" та ОСОБА_1 .

05.02.2018 до суду від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. надійшло повідомлення від 02.02.2018 № 1-4-865, за змістом якого сума прощеного ОСОБА_2 боргу у розмірі 35663,59 доларів США є сумою основного зобов`язання (тіла кредиту).

У зв`язку з перебуванням судді Катющенка В.П. на лікарняному, 22.02.2018 адміністративну справу знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 19.04.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 19.04.2018 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.04.2018 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також у судовому засіданні 19.04.2018 представниками сторін подано суду заяви про розгляд справи у письмовому провадженні.

Враховуючи подання учасниками справи заяв про розгляд справи у письмовому провадженні, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.08.2008 між позивачем та ВАТ КБ "Надра" укладено кредитний договір № 428/П/27/2008-840, за умовами якого ВАТ КБ "Надра" надав позивачу кредитні кошти в сумі 71000,00 доларів США з процентною ставкою 15,99 %, визначивши дату погашення кредиту - 18.08.2023 (а.с. 16-17).

31.10.2013 позивач та ВАТ КБ "Надра" уклали додатковий договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 19.08.2008 № 428/П/27/2008-840.

Згідно пункту 1 вказаного додаткового договору сторони домовились, що позичальник до 31.10.2013 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 53100,00 доларів США, а банк здійснює прощення залишку заборгованості позичальника за кредитом в сумі 35663,59 доларів США та відміну в повному обсязі нарахованої неустойки (пені, штрафу).

Згідно квитанції від 31.10.2013 № 111341225 позивач сплатила 53100,00 доларів США та виконала умови додаткового договору (а.с. 89).

У період 26.10.2015 по 31.10.2015 посадовою особою ДПІ у Солом`янському районі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 06.11.2015 № 5721/26-58-17-01-17- (а.с. 97-100).

Актом перевірки зафіксовано порушення підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 49.1, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 57.1 статті 57, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2, пункту 164.1 статті 164, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.12.2015 № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб на 60458,30 грн, у тому числі: 48230,64 грн - за основним платежем та 12227,66 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 14).

Не погодившись з рішенням контролюючого органу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Підставою для прийняття спірного рішення став висновок контролюючого органу про те, що позивач отримала дохід у вигляді додаткового блага - прощення заборгованості за кредитом Банку в сумі 285059,08 грн, проте, не задекларувала останній та не сплатила до бюджету податок на доходи фізичних осіб з отриманого доходу.

Стверджуючи про протиправність оскаржуваного рішення позивач посилається на дві підстави, а саме: невручення контролюючим органом акта перевірки та відсутність обов`язку декларувати та сплачувати податок з прощеного банком боргу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Перевіряючи дотримання відповідачем процедури проведення та оформлення результатів перевірки, судом з`ясовано наступне.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені статтею 79 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 начальником ДПІ у Солом`янському районі було прийнято наказ від 13.10.2015 № 1318, яким призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з 26.10.2015, тривалістю 5 робочих днів (а.с. 103 на звороті).

Згідно доданої до матеріалів справи копії фіскального чеку 15.10.2015 контролюючий орган засобами поштового зв`язку надіслав на адресу позивача письмове повідомлення від 13.10.2015 № 896/Н/26-58-17-01-11 та копію наказу від 13.10.2015 № 1318 (а.с. 103, 104).

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем дотримано вимоги статті 79 ПК України в частині своєчасного повідомлення позивача про початок перевірки і у останнього виникло право на проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з підпунктами 78.1.1 та 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин:

за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту;

платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2014 до контролюючого органу надійшов лист ПАТ "КБ "Надра" від 27.10.2014 № 3549, зі змісту якого вбачається, що відповідно до пункту "д" підпункту 164.2.17 ПК України ПАТ "КБ "Надра" уклав додаткові угоди до кредитних договорів, на підставі яких здійснено списання кредитної заборгованості, у тому числі, з ОСОБА_2 (а.с. 106-108).

Відповідач засобами поштового зв`язку надіслав на адресу позивача листи від 24.02.2015 № 1292/Н/26-58-17-04-16, від 21.09.2015 № 7744/Н/26-58-17-04-16, у яких останню було запрошено для дачі пояснень та їх документальних підтверджень з питань дотримання вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164, статті 179 ПК України за 2013 рік (а.с. 101, 102, докази направлення на звороті).

У зв`язку з ненаданням позивачем пояснень, неподання останньою декларації відповідачем було прийнято наказ від 13.10.2015 № 1318.

Зазначені обставини свідчать про наявність у контролюючого органу підстав для проведення перевірки позивача. Крім того, позивач не спростовує зазначені обставини.

Натомість, позивач наголошує на тому, що не отримувала акт перевірки та була позбавлена можливості подати відповідні заперечення.

Так, пунктом 86.4 статті 86 ПК України встановлено, що акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його законним представникам або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин щодо надіслання позивачеві акта перевірки, що позбавляє суд можливості з`ясувати дотримання строків при прийнятті спірного рішення. Поряд з цим, вказані обставини є формальними та не можуть бути єдиною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Щодо суті порушень, що стали підставою для прийняття спірного рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За визначенням підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з пунктом "б" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зі змісту наведених норм суд дійшов висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в пункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з пунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01. 2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" від 09.04.2015 № 321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При вирішенні даного спору суд враховує й положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Дана правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.04.2019 у справі № 815/6886/15.

З метою з`ясування структури прощеної суми боргу, судом витребувано у ПАТ "КБ "Надра" відповідну інформацію.

У листі від 02.02.2018 № 1-4-865 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 повідомила, що сума прощеного ОСОБА_2 боргу у розмірі 35663,59 доларів США (еквівалент 285059,08 грн) є сумою основного зобов`язання (тіла кредиту) (а.с. 138).

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 сплатила банку 79150,00 доларів США, у той час як тіло кредиту складало 71000,00 доларів США, оскільки поза увагою останньої залишаються умови кредитного договору від 19.08.2008 № 428/П/27/2008-840, якими передбачена сплата відсотків і мінімальний необхідний щомісячний платіж 1049,00 доларів США, а також нарахування пені за прострочення строку сплати щомісячного платежу та штрафів.

З доданих позивачем квитанцій (а.с. 19-88) та таблиці платежів (а.с. 90-91) вбачається, що оплата кредиту здійснювалась на розсуд останньої та не мала систематичного характеру.

При цьому, пунктом 3.5 кредитного договору від 19.08.2008 № 428/П/27/2008-840 передбачено, якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору в наступному порядку:

- плата за управління кредитом;

- прострочені відсотки за користування кредитом;

- відсотки за користування кредитними коштами;

- пені та штрафи;

- витрати, пов`язані з моніторингом та супроводом кредиту;

- прострочена сума кредиту;

- сума кредиту.

Таким чином, сплачені позивачем кошти зараховувались у черговості, визначеній пунктом 3.5 кредитного договору від 19.08.2008 № 428/П/27/2008-840, що пояснює розмір заборгованості у сумі 88763,59 доларів США, яка обліковувалась за останньою на момент укладення додаткового договору від 31.10.2013.

Суд звертає увагу, що у пункті 2.3 додаткового договору від 31.10.2013 сторони зазначили, що підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , яка отримала додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та яка була належним чином повідомлена про прощення (анулювання) такого боргу, про що свідчить її підпис у додатковому договорі, зобов`язана була відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку, відповідно оскаржуване рішення контролюючого органу є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко