Справа № 540/1185/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1185/19
13 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Підлатюк О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - Браги А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області, першого заступника голови Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Свистухіної Валентини Миколаївни про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач-1), першого заступника голови Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Свистухіної Валентини Миколаївни (далі - відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог від 25.07.2019 року, просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача-2 від 16.05.2019 року № 21-ос "Про звільнення ОСОБА_1 " та розпорядження від 20.05.2019 року № 23-ос "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації "Про звільнення ОСОБА_1 " від 16.05.2019. № 21-ос";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області з 21.05.2019 року;

- за рахунок бюджетних коштів відповідача-1 стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в результаті протиправного звільнення з посади начальника відділу культури з 21.05.2019 року;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за один місяць;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо не надання ОСОБА_1 згідно заяви від 16.05.2019 року щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 27.11.2018 року по 27.11.2019 року тривалістю 30 календарних днів та 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років з виплатою грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати;

- зобов`язати відповідача-2 видати розпорядження про надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 27.11.2018 року по 27.11.2019 року - 30 календарних днів та 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років;

- стягнути з відповідача-1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за відпрацьований період з 27.11.2018 року по 27.11.2019 року - 30 календарних днів та за 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років, а також грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку.

Ухвалою від 14.06.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи, судове засідання призначене на 11.07.2019 року о 14:00 год.

Ухвалою від 11.07.2019 року розгляд справи відкладений на 30.07.2019 року о 14:30 год. у зв`язку неявкою позивача.

31.07.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні позивач, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що з жовтня 2005 року вона займала посаду начальника відділу культури і туризму, а з січня 2013 року начальника відділу культури Цюрупинської (на сьогодні-Олешківської) райдержадміністрації. 22.08.2018 року розпорядженням голови РДА № 72-ос звільнена із займаної посади на підставі ч. 7-1 ст. 36 КЗпП України за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. На виконання рішення суду від 26.11.2018 року розпорядженням від 26.12.2018 року № 121-ос ОСОБА_1 поновлена на посаді начальника відділу культури Олешківської РДА. 16.05.2019 року відповідач-1 розпорядженням № 21-ос звільнив ОСОБА_1 з посади з 20.05.2019 року згідно п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення з виплатою компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки- 23 календарні дні за період роботи з 24.08.2018 року по 20.05.2019 року та 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років, а також заробітної плати за фактично відпрацьований час. Розпорядженням відповідача-2 від 20.05.2019 року № 23-ос внесені зміни до розпорядження від 16.05.2019 року № 21-ос в частині дати звільнення позивача, в якому зазначено: звільнити ОСОБА_1 у перший день виходу на роботу. Як стверджує позивач, розпорядження № 21-ос та 23-ос прийняті відповідачем-2 поза межами її повноважень, оскільки право приймати рішення про звільнення позивача має тільки голова РДА ОСОБА_5 , яка на день прийняття цих рішення знаходилася на робочому місці, тобто виконувала свої посадові обов`язки.

Позивач вважає її звільнення незаконним, оскільки відповідач-2 порушив вимоги Закону України "Про державну службу" в частині дотримання строків притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності. Так, звільнення є одним із видів дисциплінарного стягнення, яке може бути застосовано до державного службовця не пізніше шести місяців з дня, коли керівник дізнався про вчинення проступку або якщо минув один рік після його вчинення. Рішенням Цюрупинського районного суду встановлено, що корупційне правопорушення вчинене ОСОБА_1 23.12.2016 року та 23.01.2017 року, а розпорядження про звільнення прийняте 16.05.2019 року, тобто більше, ніж через два роки після проступку, а тому відповідач-2 пропустив строки притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення. 16.05.2019 року позивач подала заяву про надання щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 27.11.2018 року по 27.11.2019 року та виплату грошової допомоги на оздоровлення, однак відповідач-2 у цей же день прийняла розпорядження про звільнення ОСОБА_1 , чим допустила протиправну бездіяльність та порушила право позивача на відпочинок. Позивач вважає, що відповідач-2 зобов`язаний надати ОСОБА_1 30 календарних днів основної та 9 календарних днів додаткової відпустки, виплатити грошову допомогу на оздоровлення та стягнути компенсацію за відпуску за наведений період. У зв`язку із наведеним, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що 16.05.2019 року відповідач-1 розпорядженням № 21-ос звільнив ОСОБА_1 з посади з 20.05.2019 року у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення та виплатив компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки - 23 календарні дні за період роботи з 24.08.2018 року по 20.05.2019 року та 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років, а також заробітну плату за фактично відпрацьований час. Із розпорядженням № 21-ос позивач ознайомлена 17.05.2019 року. Оскільки 20.05.2019 року для позивача був останнім днем роботи, то у цей день здійснено остаточний розрахунок при звільненні та виплачено 55689,00 грн. Втім, 20.05.2019 року ОСОБА_1 не на робочу не з`явилася та відповідачу-2 стало відомо, що позивач знаходиться на лікуванні, тому розпорядженням від 20.05.2019 року № 23-ос внесені зміни до розпорядження від 16.05.2019 року № 21-ос в частині дати звільнення позивача, а саме: звільнити ОСОБА_1 у перший день виходу на роботу. Починаючи з 20.05.2019 року, позивач на роботу не з`являється, на телефонні дзвінки не відповідає, тобто станом на день розгляду даної справи ОСОБА_1 не звільнена з роботи. Також представник відповідачів відмітив, що заява позивачки про надання відпустки з 03.06.2019 року була подана 16.05.2019 року наприкінці дня, у той час, як вже було підписане та зареєстроване розпорядження № 21-ос про звільнення ОСОБА_1 . У період з 03.05.2019 року по 25.05.2019 року голова Олешківської РДА Кравченко-Скалозуб О.В. знаходилася у відпустці, а тому на підставі ч. 4 ст. 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" її обов`язки виконувала перший заступник голови Олешківської РДА Свистухіна В.М. , до повноважень якої належало прийняття рішення про звільнення позивача. Посилаючись на наведені обставини, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Розпорядженням голови Цюрупинської районної державної адміністрації від 28.10.2005 року № 191/3-1 ОСОБА_1 призначена на посаду начальника відділу культури і туризму Цюрупинської (на сьогодні - Олешківської) районної державної адміністрації Херсонської області.

20.08.2018 року Олешківська РДА отримала подання заступника прокуратура Херсонської області від 17.08.2018 року з додатком - постановою апеляційного суду Херсонської області від 14.08.2018 у справі № 664/728/18 про залишення без змін постанови Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17.05.2018 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. І, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та стягнення на користь держави штрафу у сумі 5950 грн.

22.08.2018 року на підставі постанови апеляційного суду Херсонської області від 14.08.2018 у справі № 664/728/18 та подання прокуратури Херсонської області від 17.08.2018 року голова Олешківської РДА прийняла розпорядження № 72-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу культури Олешківської РДА з 23.08.2018 року на підставі ч. 7-1 ст. 36 КЗпП України за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року №2140/2005/18 скасовано розпорядження від 22.08.2018 року № 72-ос; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури Олешківської РДА з 24.08.2018 року; стягнуто з відділу культури Олешківської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 28333,75 грн., недоплачену заробітну плату за період роботи з 13.06.2018 року по 23.08.2018 року у сумі 447,82 грн; зобов`язано відділ культури Олешківської РДА здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані 6 календарних днів основної щорічної та 8 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 13.06.2018 року до 23.08.2018 року, враховуючи при розрахунку надбавку за вислугу років у розмірі 36 відсотків від посадового окладу.

Розпорядженням голови Олешківської РДА від 26.12.2018 року № 121-ос ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу культури РДА з 26.12.2018 року.

10.05.2019 року перший заступник голови Олешківської РДА Свистухіна В.М. прийняла розпорядження № 20-ос про внесення змін до розпорядження від 26.12.2018 року № 121-ос в частині дати поновлення на посаді, а саме: поновити ОСОБА_1 з 24.08.2018 року.

16.05.2019 року перший заступник голови Олешківської РДА Свистухіна В.М. розпорядженням № 21-ос звільнила ОСОБА_1 з посади з 20.05.2019 року згідно п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення з виплатою компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки - 23 календарні дні за період роботи з 24.08.2018 року по 20.05.2019 року та 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років, а також заробітної плати за фактично відпрацьований час.

Розпорядженням першого заступника голови Олешківської РДА Свистухіної В.М. від 20.05.2019 року № 23-ос внесені зміни до розпорядження від 16.05.2019 року № 21-ос в частині дати звільнення позивача, а саме: звільнити ОСОБА_1 у перший день виходу на роботу.

Не погодившись із звільненням та із сумами виплат, належних позивачу при звільненні, а також ненаданням відпустки, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом порушенного права.

Надаючи оцінку законності розпорядження про звільнення позивача із займаної посади та внесення до нього змін, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Щодо доводів позивача про відсутність у відповідача-2 повноважень на прийняття розпоряджень про звільнення з посади, суд зазначає наступне.

Відповідно до розпорядження голови Олешківської РДА від 02.05.2019 року № 3-в у період з 03.05.2019 року по 25.05.2019 року голова Олешківської РДА Кравченко-Скалозуб О.В. перебувала у щорічній основній відпустці. Розпорядженням від 17.05.2019 року № 6-в голові Олешківської РДА Кравченко-Скалозуб О.В. надана відпустка по догляду за тяжкохворою дитиною з 20.05.2019 року по 13.11.2019 року.

Таким чином, у період з 03.05.2019 року по 25.05.2019 року голова Олешківської РДА Кравченко-Скалозуб О.В. перебувала у щорічній основній відпустці.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

У разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього - один із заступників голови місцевої державної адміністрації (ч. 4 ст. 39 цього Закону).

Отже, суд не погоджується із доводами позивача на відсутність у відповідача-2 повноважень на прийняття рішень про звільнення ОСОБА_1 , оскільки у період з 03.05.2019 року по 25.05.2019 року обов`язки голови РДА виконувала перший заступник голови Олешківської РДА Свистухіна В.М. , до повноважень якої, на час відсутності голови РДА, належало прийняття рішення про звільнення позивача.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Із аналізу даних правових норм слідує, що правовідносини з приводу проходження і звільнення із державної служби регулюються Законом № 889-VIII. На відносини, не врегульовані цим законом, поширюються норми Кодексу законів про працю України (далі - КзпПУ).

Так, припинення державної служби врегульовано розділом ІХ Закону № 889-VIII.

Підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону № 889-VIII).

У випадках, зазначених у пунктах 1 - 4, 6 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону (ч. 2 ст. 84 Закону № 889-VIII).

Таким чином, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення суб`єкт призначення у триденний строк з дня настання або встановлення такого факту зобов`язаний припинити державну службу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону № 889-VIII шляхом видання відповідного розпорядчого документу.

Як зазначено вище, позивач 16.05.2019 року звільнена із посади начальника відділу культури Олешківської РДА з 20.05.2019 року згідно із п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення.

20.05.2019 року до розпорядження від 16.05.2019 року № 21-ос внесені зміни до щодо дати звільнення позивача, а саме: вважати ОСОБА_1 звільненою з дати виходу на роботу.

Так, судом встановлено, що у період з 20.05.2019 року по 27.05.2019 року включно ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі Херсонської обласної ради "Обласний кардіологічний диспансер м. Херсона", про що 27.05.2019 року виданий листок непрацездатності Серії АДЛ № 690383.

Після припинення лікування позивача відповідач-2 не видав розпорядчого документу, яким припинив державну службу ОСОБА_1 , оскільки позивач не повідомила про день закінчення лікування та не з`являється на робочому місці.

Таким чином, із наведеного слідує, що трудові відносини із позивачем не припинені, тобто позивач до сьогодні продовжує обіймати посаду начальника відділу культури Олешківської РДА.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірних розпоряджень у зв`язку із відсутністю факту порушення прав позивача незаконним звільненням, відтак суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про скасування розпоряджень від 16.05.2019 року № 21-ос та від 20.05.2019 року № 23-ос та поновлення на посаді.

Беручи до уваги ту обставину, що позивач продовжує обіймати посаду начальника відділу культури Олешківської РДА, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача-2 щодо не надання ОСОБА_1 згідно заяви від 16.05.2019 року щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 27.11.2018 року по 27.11.2019 року тривалістю 30 календарних днів та 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років з виплатою грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати, суд зазначає наступне.

16.05.2019 року ОСОБА_1 подала відповідачу-2 заяву про надання щорічної планової відпустки за період роботи з 27.11.2018 року по 27.11.2019 року тривалістю 30 календарних днів з 03.06.2019 року та виплату грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 9635 грн.

Заява про відпустку зареєстрована Олешківською РДА 16.05.2019 року.

У судовому засіданні представник відповідачів пояснив, що оскільки позивач 16.05.2019 року була звільнена з роботи, то питання надання відпустки відповідач-2 не розглядав. Також представник відповідача відмітив, що позивач не включена до графіку відпусток, тому не може пояснити, коли саме позивач повинна була йти у відпустку за графіком.

Відповідно до ст. 57 Закону № 889-VIII державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Статтею 59 Закону № 889-VIII передбачено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

За змістом ч. 4-5 ст. 79 Кодексу законів про працю України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року № 504/96-ВР (далі-Закон № 504/96-ВР) за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Таким чином, зі змісту наведених вище правових норм сліду, що у разі звільнення працівника за його бажанням має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням.

Позивач виявила бажання щодо надання до звільнення щорічної відпустки, подавши заяву від 16.05.2019 року, яка у цей же день зареєстрована Олешківською РДА.

Варто зауважити, що розпорядженням від 16.05.2019 року № 21-ос звільнення позивача передбачалось з 20.05.2019 року.

Відповідно до п. 156 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 року № 55 (далі-Інструкція № 55) реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконання і оперативного використання наявної в документах інформації.

За змістом п. 165 Інструкції № 55 документи, розглянуті керівництвом установи, повертаються з відповідною резолюцією службі діловодства, яка здійснює передачу документів на виконання.

Основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі є резолюція, що передбачає згоду чи відмову керівника, у випадку надання відпустки чи відмови у наданні, визначення відповідальної за виконання особи, що викладена у вигляді напису на документі.

Внутрішнє погодження документа оформлюється шляхом проставляння візи. Віза включає особистий підпис, ініціал імені і прізвище особи, яка візує документ, дату візування із зазначенням у разі потреби найменування посади цієї особи (п. 57 Інструкції № 55).

Отже, із аналізу наведених положень Інструкції слідує, що будь-який документ, який надходить до органу виконавчої влади, у тому числі до місцевої державної адміністрації, повинен бути зареєстрований, переданий до виконання та виконаний. Не є винятком і окремі внутрішні документи (заяви, пояснювальні та доповідні записки тощо), які подаються посадовими особами такого органу та іншими фізичними особами.

Суд відмічає, що з урахуванням вимог Інструкції № 55 у разі надходження заяви працівника про надання відпустки, така заява повинна бути розглянута керівником шляхом резолюції щодо погодження надати відпустку та виплатити грошову допомогу на оздоровлення чи відмову у її наданні.

Натомість відповідач-2 залишив поза увагою заяву позивача від 16.05.2019 року, чим допустив протиправну бездіяльність, відтак суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 16.05.2019 року про надання відпустки та виплату грошової допомоги на оздоровлення, зважаючи на ту обставину, що позивач фактично не звільнена з роботи.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача-2 видати розпорядження про надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 27.11.2018 року по 27.11.2019 року - 30 календарних днів та 9 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років та стягнути з відповідача-1 компенсацію за невикористані 30 календарних днів основної та за 9 календарних днів додаткової відпустки, а також грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати, суд відмічає, що оскільки позивач не звільнена з роботи, за нею зберігається право на відпуску, як основну, так і додаткову.

Відтак, вирішувати у судовому порядку питання про надання відпустки та одноразової грошової допомоги, чи виплати компенсації за невикористану відпустку є передчасним.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-1 на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Так, у судовому засіданні позивач, посилаючись на статтю 116 КЗпП України пояснила, що сума середнього заробітку, яку вона просить стягнути з відповідача-1, фактично складається із невиплачених відповідачем-1 сум за рішеннями судів, а саме:

- 28333,75 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу та 447,82 грн. недоплачена заробітна плата за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року у справі № 2140/2005/18;

- 5000,00 грн. моральної шкоди за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 2140/1651/18;

- 9440,00 грн. - грошова допомога на оздоровлення, що надається до основної відпустки відповідно до рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі № 821/443/18.

Позивач та представник відповідачів у судовому засіданні підтвердили ту обставину, що по всім наведеним вище рішенням суду видані виконавчі листи, які знаходяться на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.

Отже, із наведеного слідує, що позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку, пов`язуючи таку затримку із невиконанням рішень судів органами ДВС.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У свою чергу статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, трудовим законодавством передбачена відповідальність власника перед працівником у разі невиплати останньому у день звільнення всіх сум, що належать йому при звільненні, у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, проте відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виникає у разі, якщо відсутній спір про суми.

Суд відмічає, що невиконання відповідачем-1 рішень судів про стягнення суми заробітку, виконавчі документи по яких знаходяться на примусовому виконанні відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", не є затримкою розрахунку при звільненні у розумінні норм статті 116 КЗпП України.

У даному випадку, відповідальність за невиконання рішень судів про стягнення на користь позивача відповідних коштів передбачена Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач належними та допустимими доказами не довела факту порушення її прав спірними розпорядженнями та не наданням відпустки.

З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача-2 щодо не розгляду заяви від 16.05.2019 року про надання щорічної основної відпустки та виплату грошової допомоги на оздоровлення та зобов`язати відповідача-2 розглянути вказану заяву.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність першого заступника голови Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Свистухіної Валентини Миколаївни (75100, Херсонська область, м. Олешки, вул. Гвардійська, 24) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 16.05.2019 року про надання щорічної основної відпустки та виплату грошової допомоги на оздоровлення.

Зобов`язати першого заступника голови Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Свистухіну Валентину Миколаївну (75100, Херсонська область, м. Олешки, вул. Гвардійська, 24) розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 16.05.2019 року про надання щорічної основної відпустки та виплату грошової допомоги на оздоровлення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 серпня 2019 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 106030000