Справа № 2а-0770/1844/12
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3960/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Багрія В. М., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання - Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 2a-0770/1844/12 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (правонаступник - Головне управління ДФС у Закарпатській області) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя в 1-й інстанції - Луцович М. М.,

час ухвалення рішення - 05.12.2018 року, 10:06 год.,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 17.12.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" звернулося в суд з позовом до відповідача - до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 29 травня 2012 року: №000072/22-0/32890828 про зменшення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2701716,00 грн. та №73/22-0/32890828 про збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість у розмірі 2917183,00 грн. і нарахування штрафних санкцій у розмірі 52200,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року касаційну скаргу ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" задоволено частково; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року скасовано та направлено справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Вказане рішення суду касаційної інстанції обґрунтоване тим, що ані в акті перевірки, ані в матеріалах справи, не міститься доказів, що стали підставою для збільшення позивачу зобов`язань з податку на додану вартість. Крім того, як вбачається з акту перевірки, податковий орган дійшов висновку, що позивачем неправомірно віднесено до податкового кредиту податок на додану вартість в сумі 427590,00 грн. у зв`язку з ненаданням податкової накладної від 27 вересня 2011 року №285/014, разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, сума в розмірі 427590,00 грн. підтверджується податковою накладною від 30 вересня 2011 року №285/014, яка отримана та зареєстрована податковим органом. Крім того, під час розгляду цієї справи судами не враховано зазначені обставини для з`ясування правомірності збільшення податковим органом грошового зобов`язання з податку на додану вартість; в акті перевірки не наведено розрахунок збільшення податкових зобов`язань та виключення від`ємного значення з податку на додану вартість, тоді як акт перевірки містить перелік норм податкового законодавства без зазначення конкретних обставин, при цьому підлягає з`ясуванню питання узгодження грошових зобов`язань, визначених за наслідками попередніх перевірок, а саме: 14 жовтня 2012 року (акт №1218/1502) та від 18 січня 2012 року (акт №42/1502).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що зменшення відповідачем сум задекларованого позивачем податкового кредиту та збільшення податкових зобов`язань позивача, зокрема за червень 2011 року, суперечить вимогам п.200.3, п.200.4, п.200.6, п.200.7 ст.200 ПК України. Збільшення суми бюджетного відшкодування, що спричинило зарахування суми бюджетного відшкодування в наступних податкових періодах, виключає збільшення податкових зобов`язань позивача, адже сума податкових зобов`язань повинна бути зменшена на суму податкового кредиту. Апелянт звертає увагу на те, що контролюючий орган в акті перевірки не навів обґрунтований розрахунок збільшення податкових зобов`язань та виключення від`ємного значення податку за додану вартість, що впливало на визначення зобов`язань за основний період - червень 2011 року, що свідчить про довільне визначення зобов`язання з ПДВ, приховування та перекручування даних податкового обліку, маніпулювання з карткою особового рахунку позивача з метою перешкоджання нарахування позивачу відшкодування з податку на додану вартість. На думку апелянта, ПК України не передбачає можливості зміни визначеного напрямку відшкодування у зв`язку з невиконанням податковим органом обов`язків щодо відшкодування. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті неправомірно. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскільки платник не скористався правом заявити суму бюджетного відшкодування, фактично сплачену у попередньому періоді у поточній податковій декларації або уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного податкового періоду, то суми ПДВ згідно з п.200.6, п.200.14 ст.200 ПК України (у редакції чинній на час спірних правовідносин) зараховуються у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів. Також зазначив, що під час розгляду справи судом першої інстанції досліджено та надано належну оцінку обставинам щодо правильності формування суми ПДВ, яка належить бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок, зокрема, аналізу фактично сплаченої отримувачем товарів (послуг) суми податку на додану вартість у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) згідно з додатками до акту перевірки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року замінено в порядку правонаступництва Ужгородську ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області на ГУ ДФС у Закарпатській області.

Представники відповідача (апелянта) - Блага О. П., Сньозик Ю. І. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги, та представник Сньозик Ю. І. пояснив, що при здійсненні перевіри та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв правомірно, позивачем не надано податкову накладну № 285/014 від 27 вересня 2011 року за результатами господарських операцій з контрагентом ТОВ «Живиця Плюс», а надана податкова накладна за 30 вересня 2011 року № 285/014 за результатами господарських операцій з контрагентом АТ «Українська автомобільна корпорація» АФ Універсал Моторз Груп» на суму 2565540 грн. (у т.ч. ПДВ 427590 грн.), з приводу якої порушень не встановлено; крім того, враховуючи результати актів камеральних перевірок сум ПДВ, заявлених до бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника податку встановлено заниження позивачем сум бюджетного відшкодування, оскільки такі суми є узгодженими. Враховуючи наведене, не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник позивача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 12 по 26 квітня 2012 року Ужгородська МДПІ Закарпатської області ДПС провела виїзну планову перевірку ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, якою встановлено порушення позивачем пп.7.7.1, пп. 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.200.4., п.200.6 та п.200.14 ст.200 ПК України, а саме: встановлено заниження ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" суми бюджетного відшкодування на загальну суму 2795942 грн.; п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.98.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, а саме: встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті за період, що підлягав перевірці, в сумі 2951748 грн.; п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, а саме: встановлено завищення від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ у сумі 3234149,00 грн.

Зокрема, перевіркою встановлено, що у період, який підлягав перевірці, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" задекларувало податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 2345498 грн., перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року не встановлено їх заниження або завищення; разом з тим, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" задекларувало податковий кредит з ПДВ у сумі 5510432 грн., перевіркою повноти визначення якого встановлено його завищення всього у сумі 440595 грн., у тому числі за березень 2009 року в сумі 1346 грн., за червень 2009 року в сумі 1042 грн., за березень 2011 року в сумі 1204 грн., за серпень 2011 року в сумі 9413 грн., за вересень 2011 року в сумі 427590 грн.

За результатами перевірки складено акт № 311/22-0/32890828 від 15 травня 2012 року.

29 травня 2012 року на підставі вказаного акта контролюючий орган прийняв податкові повідомлення - рішення: №000072/22-0/32890828 про зменшення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2701716,0 грн. та №73/22-0/32890828 про збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість у розмірі 2917183,0 грн. і нарахування штрафних санкцій у розмірі 52200,0 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 29 травня 2012 року № 000072/22-0/32890828, яким позивачу збільшено бюджетне відшкодування на загальну суму 2701716,0 грн. прийнято правомірно, оскільки платник не скористався правом заявити суму бюджетного відшкодування, фактично сплачену у попередньому періоді у поточній податковій декларації або уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ відповідного податкового періоду і така сума ПДВ згідно з п.200.6, п.200.14 ст.200 ПК України зараховується у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів. Крім того, позивач в порушення п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України занизив суму податку на додану вартість та занизив позитивне значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ, що свідчить про правомірність прийняття податкового повідомлення - рішення №73/22-0/32890828 про збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість у розмірі 2917183,00 грн. і нарахування штрафних санкцій у розмірі 52200,00 грн.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Порядок визначення оподатковуваного прибутку, формування валових витрат та валового доходу, ставки податку на прибуток визначені Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п.5.1, п.п. 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 цього Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п.1.18 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" лізингова (орендна) операція - це господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних фондів або землі у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за орендну плату та на визначений строк. Операції лізингу (оренди) цілісних майнових комплексів державних підприємств регулюються відповідним законодавством. Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди землі та оренди жилих приміщень.

Відповідно до пп.1.18.1 п.1.18 ст.1 вказаного Закону оперативний лізинг (оренда) - це господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає відповідно до договору оперативного лізингу (оренди) передання орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно із ст.8 цього Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем на умовах інших, ніж передбачається фінансовим лізингом (орендою).

П.5.10 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі.

Відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Приписи Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачають як підставу для невключення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, не підтверджених будь-якими документами взагалі.

Згідно з п.1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст. 9 цього Закону).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, що підлягав перевірці, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" уклало з ТОВ "Еліт-Вуд" договори оренди майна №1/04/08 від 01 квітня 2008 року та №1/04/09 від 01 березня 2009 року, відповідно до яких орендодавець ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД передає, а орендар - ТОВ "Еліт-Вуд" бере у тимчасове платне володіння та користування споруди з переліком визначеним відповідно у додатку до угод №1.

Згідно із переліком майна, що орендується, у платне тимчасове користування та володіння товариству "Еліт-Вуд" передано - автонавантажувач Альбатрос D-50.48 в кількості 1 шт., первісною вартістю 200183,59 грн., та автонавантажувач KOMATSU FD 25 T-16 в кількості 1 шт. первісною вартістю 112754,3 грн., що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів від 01 квітня 2008 року та актом приймання-передачі основних засобів від 01 березня 2009 року.

Перевіркою встановлено, що у період, що підлягав перевірці, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" понесено експлуатаційні витрати (споживання оливи, фільтри масляні та повітряні, шинокомплекти, послуги по обслуговуванню автонавантажувачів) на механізми - автонавантажувач Альбатрос D-50.48 та автонавантажувач KOMATSU FD 25 T-16, які фактично передані для користування іншому СПД - ТОВ "Еліт - Вуд", для використання останнім у власній господарській діяльності.

ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" віднесло до складу валових витрат експлуатаційні витрати, понесені у зв`язку з роботою механізмів переданих в оренду, у сумі 18579 грн.( ПДВ 2388,00 грн.)

Разом з тим, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" до перевірки не надано видаткові накладні по вищевказаному постачальнику у загальній сумі 18579 грн.

Вказана сума - 2388,0 грн. включена у податковий кредит з податку на додану вартість, а саме: за березень 2009 року у сумі 1346,0 грн.; за серпень 2009 року у сумі 1042,00 грн.

Під час перевірки встановлено, що ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року суму ПДВ в розмірі 427590,00 грн. за податковою накладною № 285/014 від 27 вересня 2011 року, що підтверджено представленим до перевірки реєстром отриманих податкових накладних.

Згідно з п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Разом з тим, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" при проведенні перевірки правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, не представлено податкову накладну від 27 вересня 2011 року №285/014 року на суму ПДВ 427590,0 грн.

Вказана податкова накладна позивачем не надана ні під час судового розгляду цієї адміністративної справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду.

Таким чином, в порушення п.198.6 ст.198 ПК України ТОВ «Р.І.Ф. Паркет ЛТД» віднесено до складу податкового кредиту ПДВ у сумі 427590,00 грн., що не підтверджена податковою накладною, а саме: від 27 вересня 2011 року №285/014 ТОВ «Живиця Плюс» (код 33208356) на суму 2565540,00 грн. (ПДВ 427590,00 грн.).

Разом з тим, ПДВ в сумі 427590 грн., який позивачем включено до податкового кредиту на підставі податкової накладної від 30 вересня 2011 року №285/014 АТ «Українська автомобільна корпорація» АФ Універсал Моторз Груп» на суму 2565540 грн. (у т.ч. ПДВ 427590 грн.), яка міститься в матеріалах справи, перевіркою не зменшувався, а отже не має жодного відношення до висновку перевірки про завищення податкового кредиту з ПДВ за вересень 2011 року суму ПДВ у розмірі 427590,00 грн. за податковою накладною № 285/014 від 27 вересня 2011 року ТОВ «Живиця Плюс».

Враховуючи наведене та той факт, що відповідно до приписів п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними, колегія суддів вважає, що податковий орган дійшов правильного висновку про те, що ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" неправомірно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 427590,00 грн., оскільки таке не підтверджено податковою накладною, належних доказів на спростування цього факту позивачем не надано.

Відповідно до п.192.1 ст.192.ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Згідно з пп.192.1 ст.192 ПК України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку постачальника, то а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

П.192.3 ст.192.ПК України передбачає, що результат перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою відображених за рядком 16 розділу ІІ податкових декларацій з ПДВ "Коригування на основі попередніх звітних періодів (+ чи -)" показників за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 роки у загальній сумі "-" 32399 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення коригування податкового кредиту за попередні звітні періоди, що зафіксовано у додатку №4 до акту перевірки.

Крім того, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" у розділі ІІ "Податковий кредит" декларацій з ПДВ за період перевірки у р.16.1 "Коригування податкового кредиту за попередні звітні періоди" у зв`язку із самостійним виправленням помилки відображено коригування ПДВ у сумі "+" 98759 грн., у р.16.2 "Коригування податкового кредиту за попередні звітні періоди" відповідно до п.4.5 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість" відображено коригування ПДВ у сумі "-" 81134 грн., у р.16.4 "Коригування податкового кредиту за попередні звітні періоди" в інших випадках відображено коригування ПДВ у сумі "-" 50024 грн.; додаток № 1 до податкових декларацій у зв`язку з коригуванням подано.

Відповідно до розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №1 від 31 грудня 2011 року у сумі ПДВ "-" 1204,74 грн. до податкової накладної №23 від 31 березня 2011 року та розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №2 від 31 грудня 2011 року у сумі ПДВ "-" 9412,54 грн. до податкової накладної №2 від 10 серпня 2011 року ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" завищено суму податкового кредиту в розмірі 10617,0 грн., в тому числі за: березень 2011 року - 1204,47 грн.; серпень 2011 року - 9412,54 грн., що є порушенням п.191.1 ст.191, п.192.3 ст.192 ПК України.

Також у період, що підлягав перевірці ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" задекларувало податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 26286 грн. та податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі 327570 грн.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість, що підлягає сплаті за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року встановлено його заниження у сумі 2951748 грн., у тому числі: за травень 2009 року в сумі 20838 грн.; за червень 2009 року -і 27254 грн.; за липень 2009 року - 7577 грн.; за жовтень 2009 року - 3289 грн.; за січень 2010 року - 24235 грн.; за лютий 2010 року - 7041 грн.; за червень 2011 року - 2708387,0 грн.; жовтень 2011 року в сумі 153127,00 грн.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період, що підлягав перевірці, встановлено заниження позитивного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ в сумі 2388,00 грн., у т. ч. за березень 2009 року в сумі 1346,0 грн., за червень 2009 року в сумі 1042,00 грн., та завищення від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ в сумі 438207,00 грн., в т. ч. за березень 2011 року в сумі 1204,00 грн.; за серпень 2011 року в сумі 9413,00 грн., за вересень 2011 року в сумі 427590,00 грн.

Також перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість, що підлягала бюджетному відшкодуванню за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, встановлено його заниження всього у сумі 2795942 грн.

Згідно з п.п.7.7.1, 7.7.2. п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від`ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

П.200.3. ст.200 ПК України передбачає, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.4. ст.200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг.

Відповідно до абз."а" п.200.14. ст.200 ПК України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для їх вирахування.

У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з п.200.6. цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку наступних податкових періодах."

П.200.6 ст.200 ПК України передбачає, що платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених п.200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що, якщо платник не скористався правом заявити суму бюджетного відшкодування, фактично сплачену у попередньому періоді у поточній податковій декларації або уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного податкового періоду, то суми ПДВ згідно з п.200.6, п.200.14 ст.200 ПК України зараховуються у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом під час перевірки для встановлення правильності формування суми ПДВ, яка належить бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок, проведено аналіз фактично сплаченої отримувачем товарів (послуг) суми ПДВ у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Зокрема, встановлено, що на підставі акту камеральної перевірки №1218/1502 від 14 жовтня 2012 року прийнято рішення ф. "В2" за червень 2011 року на загальну суму 47386,0 грн., разом з тим, платник занизив суму ПДВ, що підлягала сплаті за червень 2011 року на вказану суму; на підставі акту камеральної перевірки №42/1502 від 18 січня 2012 року рішення ф. "В2" за жовтень 2011 року на загальну суму 554378,00 грн., разом з тим, платник занизив суму ПДВ, що підлягала сплаті за жовтень 2011 року на 153127,0 грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що на підставі акта камеральної перевірки від 14 жовтня 2011 року №1218/1502 винесено рішення ф. "В1" від 14 жовтня 2011 року № на суму 47386 грн.; разом з тим, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" занизило суму ПДВ, що підлягала сплаті за серпень 2011 року на 47386 грн.

Враховуючи результати актів камеральних перевірок сум ПДВ, заявлених до бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника податку, документальною перевіркою в порушення пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.200.4., п.200.6, п.200.14 ст.200 ПК України встановлено заниження ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" суми бюджетного відшкодування на загальну суму 2795942 грн., цих фактів позивачем під час розгляду справи судом не спростовано.

Також перевіркою встановлено, що позивач занизив позитивне значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ в сумі 2388,00 грн., у т. ч. за березень 2009 року в сумі 1346,0 грн., за червень 2009 року в сумі 1042,00 грн., та завищив від`ємне значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ в сумі 438207,00 грн., у т. ч. за березень 2011 року в сумі 1204,00 грн.; за серпень 2011 року в сумі 9413,00 грн., за вересень 2011 року в сумі 427590,00 грн., що свідчить про порушення п.п. 7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України.

Крім того, перевіркою встановлено фактичну сплату отримувачем товарів (послуг) суми податку на додану вартість у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів, внаслідок чого у позивача виникало право на отримання бюджетного відшкодування на загальну суму 2701716,0 грн., в тому числі: за листопад 2009 року - 20985 грн.; за грудень 2009 року - 88166 грн.; за березень 2010 року - 2327 грн.; за квітень 2010 року - 131226 грн.; за травень 2010 року - 162645 грн.; за червень 2010 року - 49657 грн.; за липень 2010 року - 17021 грн.; за серпень 2010 року - 91160 грн.; за вересень 2010 року - 82615 грн.; за жовтень 2010 року - 59151 грн.; за листопад 2010 року - 532937 грн.; за грудень 2010 року - 271455 грн.; за січень 2011 року - 129417 грн.; за лютий 2011 року - 232833 грн.; за березень 2011 року - 634717 грн.; за квітень 2011 року - 191728 грн.; за вересень 2011 року - 3676 грн.

Крім того, позивач не скористався правом заявити суму бюджетного відшкодування за березень 2009 року в розмірі 59661 грн., тому вказана сума не включена бюджетного відшкодування ПДВ.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем правомірно зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ та, відповідно, збільшено суми грошового зобов`язання позивача з ПДВ і нараховано штрафні санкції шляхом винесення спірних податкових повідомлень - рішень, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

У спірних правовідносинах Головне управління ДФС у Закарпатській області діяло у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" у період, який підлягав перевірці, порушило вимоги податкового законодавства щодо формування податкового кредиту при обчисленні та сплаті ПДВ і належними доказами не спростовано встановленні податковим органом порушення.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що податковий орган зарахував від`ємне значення з ПДВ у сумі 2708410 грн. за травень 2011 року на картку особового рахунку позивача, умовно виключивши зазначене від`ємне значення з рядку 21.2 декларації з ПДВ за червень 2011 року, що спричинило збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за цей же період в сумі 2661101 грн., виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" не скористався правом заявити суму бюджетного відшкодування, фактично сплачену у попередньому періоді у поточній податковій декларації або уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного податкового періоду, тому вказані суми ПДВ згідно з п.200.6, п.200.14 ст.200 ПК України (у редакції чинній на час спірних правовідносин) зараховані у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції досліджено та надано належну оцінку обставинам щодо правильності формування суми ПДВ, яка належить бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок, зокрема, аналізу фактично сплаченої отримувачем товарів (послуг) суми податку на додану вартість у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 2a-0770/1844/12 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. М. Багрій
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 05 серпня 2019 року.