Справа № 160/2848/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2019 року Справа № 160/2848/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідачів 2, 3 Грановського М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області
про зобов`язання вчинити певні дії, -
28.03.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що на підставі рішення суду позивач наказом №7 о/с від 13.12.2018 року була поновлена на посаді старшого слідчого СВ Бабушкінського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з 06.11.2015 року. 19.12.2018 року позивач звернулась до начальника ГУ НП в Дніпропетровській області з рапортом щодо переведення її на службу в поліції, при цьому відповідачем було надано відповідь на вказаний рапорт відповідно до якої запропоновано позивачу прийняти участь у конкурсному доборі на вакантні посади в підрозділах ГУ НП в Дніпропетровській області. Позивач не погоджується із вказаними діями та вважає їх такими, що суперечать вимогам законодавства, у зв`язку з чим просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
02.04.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст. ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 02.04.2019 року позивач усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
13.05.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено строк звернення до суду з даною позовною заявою, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
29.05.2019 року у підготовчому судовому засіданні було продовжено строк відповідачам для подання відзивів на позовну заяву та оголошено перерву у підготовчому провадженні.
30.05.2019 року від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що про відсутність в його діях бездіяльності, оскільки позивач не перебувала у трудових відносинах з МВС України та ним не приймались будь-які управлінські рішення відносно позивача, у зв`язку із чим відповідач не наділений повноваженнями щодо призначення осіб на посади в структурі Національної поліції, а також щодо допуску осіб до участі у конкурсі на заміщення позивачем посад поліцейських.
06.06.2019 року від Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що оскільки позивача було поновлено на посаді старшого слідчого органу міліції, які в свою чергу здійснювали свою діяльність на підставі Закону України «Про міліцію», який втратив чинність, а сама посада була скорочена, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є безпідставними.
06.06.2019 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що до 07.11.2015 року позивач не звернулась до органів Національної поліції з заявою щодо прийому на службу до підрозділів Національної поліції, при цьому норми Закону України «Про Національну поліцію» не передбачають автоматичного переходу працівників міліції до органів та підрозділів Національної поліції, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
13.06.2019 року у підготовчому судовому засіданні було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
27.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзиви, відповідно до якої позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзивах на позовну заяву, оскільки на момент набрання чинності Закону України «Про національну поліцію» позивача звільнили зі служби, у зв`язку з чим позивач не мала можливості подати відповідну заяву до моменту поновлення її на посаді на підставі рішення суду.
27.06.2019 року у судовому засіданні було оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті.
11.07.2019 року у судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві та відповіді на відзиви.
Представник відповідачів №2,3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведені у відзивах на позовні заяви.
Відповідач 1 належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Листом Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 29.12.2018 р. №1/М-7784р/103/05-2018 «Про надання відповіді» було запропоновано позивачу прийняти участь у конкурсному доборі на вакантні посади в підрозділах ГУНП в Дніпропетровській області, в обґрунтування якого вказано, що законодавець визначив, що працівники міліції могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, у період з 07.08.2015 по 06.11.2015. Цей строк у заповідності із Законом є присікальним та подовженню не підлягає. З моменту набуття чинності 07.11.2015 року Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 для добору (прийому) осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Національну поліцію»).
Листом ГУ НП в Дніпропетровській області від 28.12.2018 р. №8539/103/05-1018 було повідомлено голову ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області про наявність вакантних посад в апараті ГУ НП в Дніпропетровській області.
Позивач вважає про наявність протиправної бездіяльності відповідачів, щодо не вчинення певних дій пов`язаних з переведенням її на службу до СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VІІІ та спеціальним законодавством, зокрема, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).
Пунктом 10 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Підпунктом «г» п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Відповідно до пункту 8 Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону (опубліковано 06.08.2015 р., вступив в дію - 07.11.2015 р.) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Відповідно до п. 10,11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.
Таким чином, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, та з`ясувати наявність наміру особи проходити службу в національній поліції.
З матеріалів справи вбачається, що наказом №3 о/с від 25.03.2019 року було звільнено капітана міліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділу Бабушкінського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС з 25.03.2019 року за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" (через скорочення штатів).
Відповідно до п.9 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Вищевказаних дій відповідачами 2, 3 вчинено не було, а наказ №3 о/с від 25.03.2019 року за своїм змістом фактично повторює вже скасований у судовому порядку наказ № 485о/с від 06.11.2015 року.
При цьому, суд зазначає, що наказом №7 о/с від 13.12.2018 року в частині поновлення позивача на посаді, відповідачем не було відновлено порушене право на працю, передбачене Конституцією України.
Суд зауважує, що саме на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області покладено обов`язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді та, в подальшому - переводу до лав поліції після перевірки його кандидатури згідно норм Закону України «Про Національну поліцію» належною комісією, у разі позитивного результату.
Суд зазначає, що вимога позивача про зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, пов`язані з переведенням ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на службу до СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме, скерувати його в розпорядження Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не конкретизовано, які саме дії повинен вчинити відповідач, при цьому враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, з метою відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що належним засобом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування наказу №3 о/с від 25.03.2019 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділу Бабушкінського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС з 25.03.2019 року за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" (через скорочення штатів).
При цьому, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28 жовтня 2014 року та 04 квітня 2014 року встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Відтак, наявні підстави для поновлення позивача на посаді в органі, з якого його було незаконно звільнено, а саме на посаді старшого слідчого слідчого відділу Бабушкінського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС.
Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відповідності до п.9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» прийняти ОСОБА_1 на службу до поліції у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на рівнозначну посаду, яку ОСОБА_1 обіймала в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області станом на 06.11.2015 року, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось вище, пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Судом встановлено, що позивач звернулась з відповідним рапортом вже після строків встановлених пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», при цьому судове рішення про поновлення позивача на посаді було виконано лише у грудні 2018 року, у зв`язку з чим позивач не мала можливості надати рапорт до її поновлення на посаді.
Таким чином, враховуючи незаконне звільнення позивача з роботи та оскарження його в судовому порядку, у зв`язку з чим у позивача були відсутні підстави для звернення з відповідним рапортом, суд дійшов висновку, що вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відповідності до п.9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» прийняти ОСОБА_1 на службу до поліції у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на рівнозначну посаду, яку ОСОБА_1 обіймала в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області станом на 06.11.2015 року підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України вчинити певні дії, пов`язані з переведенням ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на службу до СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме, скерувати його в розпорядження Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, суд зазначає наступне.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2014 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України» було схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію розвитку органів внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС.
Згідно зі змістом вказаної концепції МВС України повинно мати таку структуру, щоб жодним чином не асоціюватися з «міністерством поліції», виконуючи при цьому роль цивільного та відкритого органу.
Відповідно до цього документу МВС України є цивільним політичним органом управління ряду окремих служб.
На виконання взятих на себе зобов`язань МВС України був розроблений та поданий до Верховної Ради України проект Закону України «Про Національну поліцію», який після проходження відповідних погоджень було прийнято 2 липня 2015 року та зареєстровано за № 580-УІІІ.
П. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визначено, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон було опубліковано 6 серпня 2015 року в газеті «Голосі України» у № 141-142.
П. 5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено втрату чинності Закону України «Про міліцію».
У зв`язку з чим згідно з п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Відповідно до п. 7 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону було доручено Кабінету Міністрів України забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.
На виконання вказаної норми в межах повноважень, наданих ч. 1 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 641 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.
Як вбачається зі змісту вказаної постанови Уряду новостворений центральний орган внутрішніх справ не є а ні правонаступником міліції, а ні структурним підрозділом МВС України.
Суд зазначає, що вказані обставини спростовують посилання позивача про те, що Національна поліція створена у зв`язку з реорганізацією МВС України та підтверджують, що у Міністерства внутрішніх справ України немає обов`язку та повноважень щодо працевлаштування позивача у Національній поліції України.
Враховуючи, що позивач не перебувала у трудових відносинах з Міністерством внутрішніх справ України та останнім не приймалось ніяких управлінських рішень відносно позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України вчинити певні дії, пов`язані з переведенням ОСОБА_1 на службу до СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності, за своїм внутрішнім переконанням та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ №3 о/с від 25.03.2019 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділу Бабушкінського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС з 25.03.2019 року за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" (через скорочення штатів).
Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділу Бабушкінського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відповідності до п.9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» прийняти ОСОБА_1 на службу до поліції у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на рівнозначну посаду, яку ОСОБА_1 обіймала в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області станом на 06.11.2015 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 31.07.2019 року.

Суддя М.В. Дєєв