Справа № 420/5420/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 серпня 2019 року

Київ

справа №420/5420/18

адміністративне провадження №К/9901/17015/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 31 серпня 2018 року № 2997 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області» в частині, що стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за порушення вимог пункту 1 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-VI, п.п. 1, 2 п. 1.2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 4.1, 4.3 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку, затверджених наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) від 28 квітня 2016 року № 876;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області від 24 вересня 2018 року № 1422 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення);

- поновити позивача на службі в поліції на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області з 25 вересня 2018 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2018 року по дату прийняття судового рішення;

- стягнути з ГУНП в Одеській області на користь позивача моральну шкоду в сумі 7 000 грн.

Одеський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 15 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовив повністю.

Вказане рішення П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 14 травня 2019 року скасував та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково:

- визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 31 серпня 2018 року № 2997 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області»;

- визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 24 вересня 2018 року № 1422 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення);

- поновив ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області з 25 вересня 2018 року;

- стягнув з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 36 881,04 (тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 04 копійок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В своїй касаційній скарзі ГУНП в Одеській області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що постанова апеляційного суду незаконна, прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права на підставі неповного та не всебічного з`ясування обставин справи.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу ГУНП в Одеській області було залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення визначених в ній недоліків, а саме, надання документа про сплату судового збору.

На виконання цієї ухвали скаржник сплатив судовий збір у розмірі, визначеному Верховним Судом (копія платіжного доручення від 29 липня 2019 року № 13790).

Крім того, касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження. Однак, ГУНП в Одеській області звернулося із заявою про поновлення цього строку. Проаналізувавши доводи скаржника та матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку.

Отже, касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що дає змогу суду вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 20 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності - це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Зокрема, до справ незначної складності належать справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12 вказаного Кодексу). До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження служби в Національній поліції України (стаття 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

ОСОБА_1 обіймав посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області. Предметом спору у цій справі є відносини щодо звільнення та прийняття його на публічну службу, а також стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Важливо, що позивач не займав відповідального та особливо відповідального становища.

Примітка до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначає перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Відповідно до Указу Президента України «Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» від 21 березня 2002 року посада позивача - інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області - не відноситься до посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу.

Відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доводи касаційної скарги ГУНП в Одеській області не містять посилань і відповідних обґрунтувань наявності перелічених вище виняткових обставин, які б дозволили Верховному Суду переглянути цю справу незначної складності в касаційному порядку.

У касаційній скарзі ГУНП в Одеській області посилається на те, що доводи та факти позивача мають суперечливий характер та спрямовані на введення суду в оману. Не погоджуючись з позицією ОСОБА_1 та наданими ним доказами, скаржник вважає свої дії правомірними, що, на його думку, випливає з пункту 4.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого наказом ГУНП в Одеській області від 28 квітня 2016 року № 876, статті 16 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року, статті 91 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230. Також скаржник вказує на невідповідність постанови суду апеляційної інстанції вимогам статті 242 КАС України.

Отже, ГУНП в Одеській області не продемонструвало наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу адміністративного судочинства України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Верховний суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України»). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги ГУНП в Одеській області у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права відповідача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 12, 13, 328, 329, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску Головним управлінням Національної поліції в Одеській області строку на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко