Справа № 200/7357/19-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 р. Справа№200/7357/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О.,

секретар судового засідання: Притула С.С.;

за участю:

представника позивача: Трофімчук В.В.,

представника відповідача: Коваленко Г.О.,

розглянувши у відкритому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною і скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ГУ ДФС), в якому просить: визнати протиправною і скасувати вимогу № Ф-1791-17 від 11 травня 2019 року на суму 46 604,24 грн.

Ухвалою суду від 10.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, витребувано у відповідача докази.

Ухвалою суду від 09.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 1 серпня 2019 року.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається на розповсюдження на неї пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у тому числі в частині звільнення від обов`язків платника єдиного внеску.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що спірна вимога була сформована у зв`язку з наявністю заборгованості з єдиного внеску. Борг за 2012 - 2014 роки виник не в період проведення АТО. Звільнення платника єдиного внеску від своїх обов`язків, передбачених ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пов`язується з необхідністю подання до податкового органу відповідної заяви не пізніше 30 календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідач вважає, що 30.04.2018 на веб-сайті Президента України останній офіційно оголосив про завершення АТО. Також зазначає, що пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» втратив чинність на підставі Закону України від 24.12.2015 №911-VIІI. Крім того, вказує на те, що органи доходів і зборів не звільнюються від виконання обов`язку щодо формування вимог про сплату недоїмки.

Представник позивача подав відповідь на відзив, а також детальний опис витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засідання від 01.08.2019 представник позивача просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засідання від 01.08.2019 просила відмовити в задоволені позову. Також зазначила, що вважає завищеними заявлені до відшкодування понесені позивачем судові витрати.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця, (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), є платником єдиного податку та знаходиться на обліку у відповідача (Мар`їнське управління), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_2 , свідоцтвом платника єдиного податку серія НОМЕР_3 від 31.05.2012, а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 01.08.2019), безоплатний доступ до яких забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.06.2016р. № 1657/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016р. за № 839/28969.

ГУ ДФС (ідентифікаційний код органу: 39406028) знаходиться за адресою: 87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114, про що зазначено у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 01.08.2019).

12 лютого 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просить звільнити її від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також не застосовувати штрафні і фінансові санкції. Крім того, позивач просила визнати безнадійною і списати недоїмку з єдиного внеску.

11 травня 2019 року відповідачем складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1791-17 на суму боргу 46604,24 грн, у тому числі 170,00 грн. штрафних санкцій. Вимога складена станом на 30.04.2019.

У наданій відповідачем роздруківці з інтегрованої картки платника - позивача з єдиного внеску зазначено, що станом на 30.04.2019 борг з єдиного внеску складає 46604,24 грн.

Відповідачем надано розрахунок до спірної вимоги, за яким борг з єдиного внеску виник на підставі звітності позивача за звітні періоди грудень 2011 року - березень 2019 року, а також застосованого штрафу в розмірі 170,00 грн. (дата операції 26.08.2013), що відповідає наданій відповідачем роздруківці з інтегрованої картки платника з єдиного внеску. Також це підтверджується відповіддю ГУ ДФС від 21.06.2019 №49103/10/05-99-17-03-07 на адвокатський запит.

Спірну вимогу позивачем отримано 03.06.2019, що підтверджується поштовим конвертом за трек-номером 038 і роздруківкою за цим ідентифікатором з веб-сайту УКРПОШТИ (пошукова система відстеження міжнародних відправлень і відправлень по Україні).

Позивач звернувся з позовною заявою (вх.№7491/19) до суду 07.06.2019, тобто у встановлений законом строк звернення до адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 у справі №200/2757/19-а задоволено повністю позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Донецькій області про визнання протиправною і скасування податкової вимоги від 11 травня 2017 року №Ф-1791-17-У. Визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 11 травня 2017 року №Ф-1791-17-У про сплату боргу зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 27685,34 грн., з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22.07.2019.

У вказаному рішенні суду зазначено, що позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску встановлених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом 1 частини 2 цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У вказаній справі суд не прийняв до уваги посилання відповідача щодо суми боргу з єдиного внеску в розмірі 11410,02 грн. за період 2012-2014 роки (не період АТО), яка булла включена до спірної вимоги і на яку не розповсюджується положення Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", оскільки спірна у вказаній справі вимога винесена контролюючим органом під час дії цього Закону.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.07.2019 апеляційну скаргу ГУ ДФС на вказане рішення суду повернуто заявникові.

Зі змісту вимоги ГУ ДФС від 11 травня 2017 року №Ф-1791-17-У, роздруківці з інтегрованої картки платника з єдиного внеску і вказаного рішення суду випливає, що суд визнав протиправною сформовану станом на 06.09.2017 вимогу, до якої включено у тому числі недоїмку і штраф з єдиного внеску, які виникли за період до проведення антитерористичної операції.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску платнику, який перебуває на обліку в контролюючому органі, розташованому на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

Згідно з п. 1 та п. 12 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Суд зазначає, що позивач є платником єдиного внеску згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI.

Приписами абзацу третього ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок..

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Законом України від 02.09.2014 №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014, у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (у наступному 9-4) такого змісту:

"9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Частиною першою ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Курахове (Мар`їнський район) та м. Маріуполь Донецької області.

Дію вказаного Розпорядження зупинена Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Також цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Курахове (Мар`їнський район) та м. Маріуполь Донецької області..

Отже, позивач є платником єдиного внеску, визначений статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2016р., виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», але положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а зміни безпосередньо до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону - не були внесені.

Тобто, положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а сам пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 05.02.2008 у справа №2-1/2008.

Оскільки на момент прийняття спірної вимоги п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI не був скасований та зміни до нього не були внесені, він продовжував свою дію.

Отже, у відповідача були відсутні правові підстави для формування та направлення позивачу спірної вимоги оскільки, позивач був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного нарахування та його своєчасної сплати, а орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника в період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 18.06.2019 у справі №826/9602/16.

Рішенням суду у справі 200/2757/19-а, яке набрало законної сили, підтверджено протиправність формування позивачу вимоги зі сплати недоїмки з єдиного внеску, у тому числі за періоди до початку проведення антитерористичної операції, з урахуванням 170,00 грн. штрафу. Тому, враховуючи принцип правової визначеності, суд вважає, що протиправність включення до спірної вимоги боргу, у тому числі 170,00 штрафу, який виник до 14 квітня 2014 року, не потребує доведенню позивачем в цій справі.

Враховуючі наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною і скасування спірної вимоги.

Щодо посилання відповідача про завершення антитерористичної операції суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".

Проте на момент формування спірної вимоги не оприлюднено Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Тому відсутні підстави вважати наявним чинний Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Отже, на момент формування оскаржуваної вимоги на спірні правовідносини розповсюджувалися приписи п. 9-4 розділу VIII Закону №2464-VI.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно квитанції від 06.06.2019 (код квитанції 1617-4141-1598-9744) позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору.

До позову додано ордер серія ДН №074198, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №11 від 12.02.2012, що посвідчує повноваження адвоката Трофімчука Віталія Вікторовича.

Також надано договір № 11 від 12.02.2019 про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Трофімчуком Віталієм Вікторовичем.

Крім того, до суду надано додаток 1 до вказаного договору, за яким: вартість складання проекту позовної заяви становить 5 000,00 грн. за 1 документ; вартість підготовки адвокатського запиту становить 500,00 грн. за 1 документ; вартість складання проекту відповіді на відзив становить 2 500,00 грн. за 1 документ; вартість представництва інтересів у місцевому суді становить 1000,00 грн. за 1 засідання.

До суду надано детальний опис витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС №200/7357/19-а, за яким загальна сума цих витрат становить 10 015,00 грн. і складається з наступного: 1) складання та спрямування позовної заяви (4 л/годин) - 5000,00 грн.; 2) складання та спрямування адвокатського запиту (1 л/годин) - 515,00 грн.; 3) складання і спрямування відповіді на відзив (2 л/годин) - 2500,00 грн.; 4) участь в судовому засіданні 09.07.2019 і 01.08.2019 (1000 грн. за кожне) - 2000,00 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 06 від 09.07.2019 позивачем сплачено адвокату 5 000,00 грн. попередньої оплати вартості правничої допомоги у справі №200/7357/19-а.

Також до суду надані адвокатські запити від 04.06.2019 №98 і від 13.06.2019 № 103 (повторний) щодо розрахунку суми боргу до спірної вимоги, на який отримано відповідь ГУ ДФС від 21.06.2019 №49103/10/05-99-17-03-07 із відповідним розрахунком. З поштового конверту, надісланого через Укрпошту представником позивача до ГУ ДФС виливає, що витрати на відправку адвокатського запиту склали 15, 00 грн. (марка з літерою «F»).

Представником позивача наданий акт про прийняття послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги № 11 від 12.02.2019 між адвокатом Трофімчуком В.В. та клієнтом Онуфрієнко Т .В. , наданих у справі №200/7357/19-а щодо надання правової допомоги відповідно до наведеного опису витрат.

Частиною 1 і п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-7 ст. 134 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розподілу між сторонами разом підлягає витрати на правничу допомогу, що сплачені або підлягають сплаті. Тому ці витрати підлягають розподілу незалежно від надання позивачем доказів їх фактичної сплати.

Також до вказаних витрат належать витрати та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

До спірної вимоги відповідач не надавав позивачу розрахунку боргу.

Для отримання інформації щодо розрахунку суми боргу (недоїмки) за спірною вимогою адвокатом позивача направлено до ГУ ДФС адвокатський запит від 04.06.2019 №98 та адвокатський запит від 13.06.2019 № 103 (повторний), на який отримано відповідь від 21.06.2019 №49103/10/05-99-17-03-07, в якій наведена витребувана інформація.

Суд вважає, що відомості щодо періоду, за який сформовано спірну вимогу, є важливими для позивача при формуванні власних аргументів щодо предмета доказування в цій справі.

У зв`язку із цим, суд вважає, що витрати, пов`язані зі складанням і спрямуванням адвокатського запиту належать до витрати на професійну правничу допомогу і підлягають розподілу за правилами КАС України.

У судовому засіданні від 01.08.2019 представник позивача зазначила, що вважає заявлені витрати на професійну правничу допомогу завищеними, але не навела аргументів для такого твердження.

ГУ ДФС не подавало обґрунтоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідачем не доведено неспівмірність витрат позивача.

Позовна заява, відповідь на відзив та клопотання позивача підписані її представником - адвокатом Трофімчуком В.В.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 зазначив, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права <…>. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Перевіривши наданий детальний опис витрат на професійну правничу допомогу згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, суд зазначає, що у нього відсутні підстави для твердження про неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката.

Тому суд дійшов висновку, що рівень витрат на правничу допомогу відповідає критеріям співмірності необхідних і достатніх витрат.

У відповідності до ч. 1 і ч. 9 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування судових витрат, які складаються з витрат зі сплати судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, у повному обсязі.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 10 783,40 грн. (10 015,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу і 768,40 грн. судового збору) понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (ідентифікаційний код: 39406028, 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправною і скасування вимоги - задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області № Ф-1791-17 від 11 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 46 604 (сорок шість тисяч шістсот чотири) гривні 24 (двадцять чотири) копійки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області суму судових витрат у розмірі 10 783 (десять тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, скорочене рішення проголошено в судовому засіданні 1 серпня 2019 року. У повному обсязі рішення буде складено протягом п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення суду складено 5 серпня 2019 року.

Суддя К.О. Куденков