Справа № 540/1283/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1283/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

26 червня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просить:

- визнати протиправними та незаконними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо припинення, ненарахування та невиплати з 01.12.2016 року позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача поновити позивачу з 01.12.2016 року нарахування та виплату пенсії за віком за наступними реквізитами в АТ КБ "Приватбанк": поточний рахунок № НОМЕР_1 , рахунок уповноваженого банку № НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк", МФО 352479, , реквізити якого надані відповідачу в заяві про виплату пенсії від 03.05.2019 року;

- стягнути виниклу заборгованість з виплати пенсійного забезпечення в розмірі 73340,15 грн. за період з 01.12.2016 року по 30.06.2019 року на рахунок позивача за наступними реквізитами: одержувач ОСОБА_1 , НОМЕР_3 , банк одержувача АТ КБ "Приватбанк"; ЄДРПОУ одержувача 14360570, ЄДРПОУ банку 14360570, МФО 305299, призначення платежу: НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , які вказані в довідці за реквізитами АТ КБ "Приватбанк".

Позовна заява разом із доданими до неї документами надійшла до канцелярії суду засобами поштового зв`язку 01 липня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки виплату пенсії не відновлюють за відсутності законодавчо встановлених підстав. Вказує, що неправомірними діями відповідача порушене його конституційне право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 05 липня 2019 року провадження у справі відкрито, згідно приписів ч. 1 ст. 263 КАС України, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17 липня 2019 року відповідачем до суду подано копії матеріалів пенсійної справи позивача.

22 липня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позов, у якому останній не погоджується із позицією, викладеною у позові, посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706, стверджує, що в розумінні цього закону позивач є внутрішньо переміщеною особою не зважаючи на зміну місця реєстрації, а тому на нього розповсюджуються всі нормативно правові акти, які регулюють правовідносини щодо взяття на облік тимчасово переміщених осіб, щодо виплати пенсійних та соціальних виплат цій категорії осіб, зокрема, постанова КМУ «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» від 05.11.2014 року №637, Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509. На думку відповідача, скасування довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи, унеможливлює поновлення виплати йому пенсійного забезпечення.

29.07.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Проте, згідно ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, тому суд розглядатиме дану справу із врахуванням доводів сторін, які зазначені у позові та відзиві.

Разом з тим, позивачем подано до суду клопотання про зобов`язання відповідача надати розрахунок невиплаченого пенсійного забезпечення позивача з урахуванням зміни його розміру за весь час не виплати, а також надати повні реквізити розрахункового рахунку та фінансової установи відповідача з якої фактично проводиться перерахування пенсійного забезпечення пенсіонерам, які отримують пенсійне забезпечення та перебуваються на обліку у відповідача.

Згідно приписів ч. 2 ст. 80 КАС України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Обґрунтовуючи необхідність витребування відповідного розрахунку, позивач посилається, зокрема, на доводи відповідача, викладені у відзиві. Водночас, у відзиві чітко вказується на те, що з моменту зупинення пенсія позивачу не нараховувалась, тобто, запитуваний позивачем розрахунок невиплаченої пенсії відповідачем не проводився. Необхідність витребування повних реквізитів розрахункового рахунку та фінансової установи відповідача у клопотанні необґрунтована. Відтак, враховуючи подання відповідачем до суду копій матеріалів пенсійної справи позивача, обмежені строки розгляду справи, що передбачені ч. 2 ст. 263 КАС України, суд не вбачає за доцільне витребовувати у відповідача документи, визначені у його клопотанні, у зв`язку із чим, суд залишає клопотання позивача без задоволення.

Відповідно до статті 263 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_5 , виданого 15.07.1997 року.

У період з 21.11.2014 року позивач перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради (далі - УПТСЗН Корабельної районної у м. Херсоні ради), що підтверджується довідкою від 21.11.2014 року №. Згідно даних наведеної довідки позивач перемістився з тимчасово окупованої території Донецької області до м. Херсона, Херсонської області.

ОСОБА_1 з 2001 року перебуває на обліку в Фонді соціального захисту України (Херсонське відділення управління ВД ФССУ в Херсонській області) у зв`язку з професійним захворюванням, відповідно до висновку МСЕК від 01.11.2004 року йому встановлена стійка втрата професійної працездатності 80% та 2 група інвалідності, що підтверджується постановою Фонду від 21.03.2018 року № 2101/52/52/63.

З 01.09.2014 року по 30.11.2016 року позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія у цей період виплачувалась ГУ ПФУ в Херсонській області.

27.10.2016 року Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зареєстровано місце постійного проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 29.11.2016 року № 4953/13 УПТСЗН Корабельної районної у м. Херсоні ради повідомило відповідача про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.11.2014 року № на підставі заяви позивача від 27.10.2016 року.

Виплату пенсії позивачу припинено з 01.12.2016 року, що не заперечується відповідачем.

Позивач у жовтні 2017 року звернувся до управління із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» про виплату пенсії у зв`язку зі зміною місця проживання/реєстрації, надавши всі необхідні документи. В заяві позивач просив в добровільному порядку поновити йому виплату пенсії за віком.

Доказів, які б свідчили про надання відповіді на вказану заяву позивача матеріали справи не містять.

На адвокатські запити представника позивача від 06.03.2019 року №№ 2019/03/06-01, 2019/03/06-02, 2019/03/06-03 листом від 14.03.2019 року № 3756/02 відповідач повідомив позивача, що для поновлення виплати пенсії та визначення статусу громадянам, які раніше проживали на території непідконтрольній українській владі, але на даний час зареєструвались для постійного місця проживання на території, яка підпорядковується Херсонській міській раді, необхідно надати до управління чинну довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пославшись на положення Постанови № 509. Відповідач посилаючись на скасування довідки позивача, що підтверджується листом УПТСЗН Корабельної районної у м. Херсоні ради від 29.11.2016 року №4953/13, зазначає, що підстави для поновлення, нарахування та виплати позивачу пенсії відсутні.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу за його заявою у зв`язку зі зміною місця проживання/реєстрації з посиланням на необхідність надання позивачем до управління пенсійного фонду чинної довідки внутрішньо переміщеної особи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VI (далі - Закон № 1058-VI).

Згідно положень ст. ст. 44, 46 Закону № 1058-VI заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Частиною 1 ст. 47 Закону № 1058-VI встановлено, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Постанова № 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до положень ст. 33 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Позивач реалізував своє право щодо вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Херсона, де зареєструвався за новою адресою у встановленому Законом порядку.

Доводи відповідача щодо розповсюдження на позивача положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706 є необґрунтованими, оскільки позивач з 27.10.2016 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання у м. Херсоні та знятий з реєстрації у с. Комунарівка, Донецької області.

Також безпідставними є посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, оскільки дані нормативно - правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовується до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Отже, суд доходить висновку, що виплата належної позивачу пенсії має бути здійснена управлінням за його заявою на загальних підставах у порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI, за місцем його реєстрації.

Вирішуючи питання щодо законності припинення пенсійного забезпечення, суд вказує на наступне.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-VI, згідно приписів ч. 1 ст. 49 якого, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом, відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.12.2016 року не приймалось.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки з грудня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наявне у матеріалах пенсійної справи позивача розпорядження від 14.11.2016 року про зняття з обліку пенсійної справи, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

Таким чином, враховуючи наведене та приписи ст. ст. 2, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд вважає, що після державної реєстрації свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позивач набув право на отримання пенсії за таким місцем проживання відповідно до ст. 46, 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі і на отримання заборгованості із пенсійних виплат.

Разом з тим, суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Крім того, оскільки матеріали справи не містять розрахунку невиплаченого пенсійного забезпечення ОСОБА_1 за період його зупинення з урахуванням зміни розміру пенсії та змін у законодавстві, а також доказів на підтвердження нарахування позивачу пенсії за період зупинення її виплати, суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з органу пенсійного фонду заборгованості з виплати пенсії в конкретному розмірі (73 340,15 грн.). В той же час, суд вважає передчасною вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати та виплатити пенсію за віком з урахуванням заборгованості за реквізитами, вказаними у заяві від 03.05.2019 року, так як наведена вимога носить майбутній характер та направлена на захист прав, які ще не порушені відповідачем, в той час як завданням адміністративного судочинства згідно приписів ст. ст. 2, 5 КАС України, є захист порушених станом на момент звернення до суду із позовом прав позивача.

Варто зазначити, що адміністративний суд не може підміняти інші органи державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до виключної компетенції таких органів, зокрема, щодо розрахунку пенсійної заборгованості.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги, спрямовані на стягнення з пенсійного органу конкретно визначеної суми заборгованості з виплати пенсії в розмірі 73 340,15 грн.; нарахування та виплату пенсійного забезпечення за відповідними реквізитами, визначеними у заяві позивача від 03.05.2019 року, задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача визнати протиправними дії відповідача щодо припинення, ненарахування та невиплати позивачу пенсії з 01.12.2016 року, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та встановлених в ході розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що в цьому випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України та обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права, а саме: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01.12.2016 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу пенсії з 01.12.2016 року.

Судових витрат по справі не встановлено.

На підставі ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду достатніх доказів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, тому, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про порушення прав позивача, у зв`язку із чим, відновлює їх шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з дати припинення та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01.12.2016 року.

Керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 грудня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 грудня 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року нарахування та виплату пенсії за віком та виплатити йому заборгованість з пенсійного забезпечення за період, починаючи з 01 грудня 2016 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010200