Справа № 400/2907/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2907/18

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв 16 квітня 2019 року об 15 год. 12 хв.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САН ФЛАУЕР" до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «САН ФЛАУЕР» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 вересня 2018 року: № 7, № 7, № 7, № 7.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року частково задоволено позовні вимоги, а саме визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 05 вересня 2018 року: № 7, № 7, № 7.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «САН ФЛАУЕР» податковим органом встановлено численні факти порушення останнім норм податкового законодавства.

В даному випадку, на думку податкового органу, у перевіряємому періоді товариством безпідставно не включено до складу своїх доходів вартість наданих ТОВ «Агрофірма «Атака», ФГ «Вікторія», ФГ «Колос», ФГ «СП Юг-2» послуг зі зберігання насіння соняшника.

Також, у перевіряємому періоді товариством безпідставно не включено до складу своїх доходів вартість виявленого у ході перевірки фузу олійного, який не відображено в бухгалтерському обліку.

При цьому, податковий орган вважає, що господарські операції товариства щодо постачання насіння від контрагентів ТОВ «ТК «ЗЕРНО УКРАЇНИ» та ТОВ «АУРІС ТРЕЙД» не підтверджені належним чином, а вказані контрагенти не можуть виконати відповідні операції.

Крім того, податковий орган вважає завищеною кількість списано товариством розчиннику N-Гексан, а як наслідок вважає завищеними витрати товариства в цій частині.

В свою чергу, товариством подано відзив на апеляційну скаргу податкового органу, з якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин товариством не допущено порушень вимог податкового законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у червні-липні 2018 року податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, результати якої оформлені актом від 15. серпня 2018 року № 1972/14-29-14-07/40978204.

При цьому, перевіркою встановлено наступні порушення податкового законодавства:

- п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 4 008 984,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 ст. 198, п. 201.1, 201.10 ст. 201, п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено зобов`язання з ПДВ, на загальну суму 4 448 149,00 грн.;

- ст. 249, п. 250.9 ст. 250, п. 120.1 ст. 120 ПК України в частині неподання декларацій з екологічного податку за IV квартал 2016 року та І квартал 2017 року;

- п. 201.10 ст. 201 ПК України, в частині реєстрації податкових накладних з ПДВ, на суму 121 894,00 грн.

Внаслідок чого, податковим органом складено 05 вересня 2018 року наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 7, яким за реєстрацію податкових накладних застосовано штраф, у сумі 60 947,50 грн.;

- № 7, яким застосовано штрафні санкції за неподання декларацій з екологічного податку в сумі 340,00 грн.;

- № 7, яким збільшено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 4 448 149,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 112 037,25 грн.;

- № 7, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток, на суму 4 008 984,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції, у сумі 1 002 246,00 грн.

Не погоджуючись з отриманим податковими повідомленнями-рішеннями товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено щодо правомірності встановлених податковим органом висновків про порушення позивачем встановленого порядку сплати екологічного податку, який не оскаржено позивачем до суду апеляційної інстанції.

При цьому, судом першої інстанції визнано протиправними решту зроблених податковим органом висновків про порушення товариством вимог податкового законодавства у межах спірних правовідносин, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, оскільки платники податків при здійсненні господарської діяльності не обмежені чинним законодавством у праві самостійно обирати найбільш оптимальний варіант ведення господарської діяльності, зокрема, не позбавлений права укладати договори із сторонніми особами щодо реалізації своїх окремих функцій.

Об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України - є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, що затверджене наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників ПДВ з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов`язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегією суддів встановлено, що у межах вимог та доводів поданої апеляційної скарги податковим органом апеляційним судом перевіряється надісланих ТОВ «САН ФЛАУЕР» податкових повідомлень-рішень від 05 вересня 2018 року: № 7, № 7, № 7.

В даному випадку, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом, зокрема, за наслідком встановлення факту безпідставного не включення товариством до складу своїх доходів вартості наданих послуг зі зберігання насіння соняшника на адресу контрагентів: ФГ «ВІКТОРІЯ», ТОВ «АГРОФІРМА «АТІКА», ФГ «КОЛОС» і ФГ «СП ЮГ-2».

Так, у межах спірних правовідносин товариством укладено з ФГ «ВІКТОРІЯ» договір зберігання № 19/12-3 від 19 грудня 2016 року, з ТОВ «АГРОФІРМА «АТІКА» договір зберігання № 19/12-4 від 19 грудня 2016 року, ФГ «КОЛОС» № 15/09-17-01ДЗ від 15 вересня 2017 року, ФГ «СП ЮГ-2» № 19/09-17-02ДЗ від 19 вересня 2017 року.

В даному випадку, за умовами вказаних договорів ТОВ «САН ФЛАУЕР» прийняло на зберігання насіння соняшника від вказаних контрагентів.

При цьому, умовами укладених договорів встановлено, що оплата здійснюється згідно виставленого рахунку зберігача перед закінченням зберігання за фактичний час зберігання. Право власності на майно при зберіганні не переходить від поклажодавця до зберігача, за винятком викупу зберігачам майна.

Крім того, договорами встановлено, що у разі викупу насіння не здійснюється оплата його попереднього зберігання.

В свою чергу, у межах спірних правовідносин податковим органом не заперечується факт прийняття відповідного насіння на зберігання, а також факт його подальшого викупу у контрагентів.

В даному випадку, товариством надано договори зберігання, акти приймання-передачі, додаткові угоди, товарно-транспортні накладні, журнали приймання сировини, книги відвантажувань, журнал реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах, оборотно-сальдові відомості по забалансовому рахунку.

Між тим, податковий орган вважає, що позивачем фактично надано послуги зберігання насіння, а тому воно має врахувати вартість такого зберігання у своїх доходах.

В свою чергу, надаючи правову оцінку висновкам податкового органу колегія суддів зазначає, що у 2016 року відпуск насіння зі зберігання не здійснювався, а надані зберігачем послуги по зберіганню, розвантаженню і навантаженню не оплачувались.

При цьому, починаючи з 01 вересня 2017 року вказані контрагенти не здійснювали оплату наданих зберігачем послуг за зберігання насіння соняшнику, оскільки насіння викупалося позивачем, про що свідчать договори купівлі-продажу, рахунки, накладні, банківські виписки, що підтверджують оплату за насіння соняшнику.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що товариством правомірно не включено до свого доходу вартості послуг із зберігання насіння у зв`язку з його подальшим викупом у контрагентів.

В свою чергу, у акті проведеної перевірки не надано належної оцінки фактам викупу товариством насіння у контрагентів, а як наслідок зроблено передчасний висновок про вчинене товариством порушення.

Крім того, враховуючи викладені в цій частині висновки, колегія суддів вважає безпідставною встановлену податковим органом необхідність у складанні та реєстрації на адресу вказаних контрагентів податкових накладних за операціями зі зберігання насіння.

Щодо факту виявлення податковим органом фузу олійного, який не відображено товариством у своєму бухгалтерському обліку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, фуз (баковий відстій) - це осад, що утворюється при відстоюванні олії в ємностях і складається переважно з часток мезги, шроту (жмиху), фосфатидів і олії.

В свою чергу, у ході проведеної перевірки, податковим органом встановлено, що товариством, у період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року, оприбутковано 85,722 тон фузу олійного та відображено його у бухгалтерському обліку по рахунку № 26 «готова продукція».

В даному випадку, податковий орган вважає, що товариством безпідставно оприбутковано зазначений осад на підставі актів зачищення ємностей, які не відповідають вимогам, що встановлені у Порядку обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі, який затверджено наказом Міністерства аграрної політики України від 11 вересня 2009 року № 656.

Внаслідок чого, податковим органом не враховано 80,222 тон вказаного фузу у якості оприбуткованої продукції.

З іншого боку, податковий орган, на підставі листа ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 01 серпня 2018 року № 144.2/3856 та доданого до нього акта відбору продукції встановив, що Держпродспоживслужбою відібрано зразок фузу з партії фузу, виготовленої 01 лютого 2018 року, загальною масою 150 тон.

Внаслідок чого, податковим органом встановлено, що товариством безпідставно не оприбутковано 150 тон фузу, виготовленого у лютому 2018 року.

При цьому, податковим органом враховано наявні у товариства 5,5 тони фузу, оприбуткованих актом № 1 від 03 січня 2018 року (також з недоліками), а як наслідок включено 144,5 тон фузу до складу доходу товариства.

Між тим, колегія суддів вважає, що наявність певних недоліків у складених актах зачищення ємностей, за умови їх складення та відображення в бухгалтерському обліку, не може вважатись належною та безумовною підставою для висновку про відсутність факту виготовлення та оприбуткування такого фузу товариством.

В свою чергу, щодо зазначено листа Держпродспоживслужби, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Держпродспоживслужбою у межах спірних правовідносин не здійснювалось перевірки обсягів усього наявного у позивача фузу, а лише здійснювалось відбирання з нього зразків для проведення власних досліджень.

Крім того, в акті проведеної перевірки також не враховано посилань позивача на можливість фільтрації фузу та подальшого відділення від нього олії.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає безпідставним спірний висновок податкового органу, що зроблений податковим органом на підставі листа іншого суб`єкта владних повноважень, без врахування частини первинних документів та пояснень товариства, а також без фактичного виявлення спірного фузу.

Більш того, податковим органом не встановлено фактів списання та продажу спірного фузу, а тому колегія суддів вважає, відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, недоведеним факт існування визначеної податковим органом кількості фузу у товариства.

Щодо не включення товариством до складу доходу вартості насіння соняшникового, придбання якого документально оформлено від ТОВ «ТК «ЗЕРНО УКРАЇНИ» і ТОВ «АУРІС ТРЕЙД» та походження якого не встановлено по ланцюгу постачання від ПП «УКРАЇНСЬКЕ ПОЛЕ», ПП «ХОДОСІВСЬКЕ», ТОВ «МРІЯ-К».

Так, 17 жовтня 2017 року між ТОВ «САН ФЛАУЕР» та ТОВ «ТК «ЗЕРНО УКРАЇНИ» укладено договір купівлі-продажу № 17/10-17, за умовами якого ТОВ «ТК «ЗЕРНО УКРАЇНИ» поставило товар українського походження врожаю 2017 року.

В даному випадку, у ході проведеної перевірки податковим органом встановлено наявність у ТОВ «ТК «ЗЕРНО УКРАЇНИ» основних засобів та найманих працівників.

При цьому, до перевірки та суду товариством надано специфікації, рахунки на оплату, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, акти звіряння.

В свою чергу, висновок про відсутність факту проведення спірних операцій ґрунтується на наявних недоліках у досліджених товарно-транспортних накладних.

Крім того, податковим органом встановлено, що ТОВ «ТК «ЗЕРНО УКРАЇНИ» придбало поставлений позивачу товар у ПП «УКРАЇНСЬКЕ ПОЛЕ» та ПП «ХОДОСІВСЬКЕ», які не могли поставити відповідний товар у зв`язку з відсутністю основних засобів, а також наявністю відносно їхніх посадових осіб кримінальних проваджень.

Також, у межах спірних правовідносин 15 вересня 2017 року укладено договір купівлі-продажу № 15/09-17-02 з ТОВ «АУРІС ТРЕЙД», за умовами якого ТОВ «АУРІС ТРЕЙД`поставило товар українського походження врожаю 2017 року.

При цьому, до перевірки та суду товариством надано специфікації, рахунки на оплату, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, акти звіряння.

В свою чергу, висновок про відсутність факту проведення спірних операцій також ґрунтується на наявних недоліках у досліджених товарно-транспортних накладних.

Крім того, податковим органом встановлено, що ТОВ «АУРІС ТРЕЙД» придбало поставлений позивачу товар у ПП «УКРАЇНСЬКЕ ПОЛЕ» та ТОВ «МРІЯ-К», які не могли поставити відповідний товар у зв`язку з відсутністю основних засобів, а також наявністю відносно їхніх посадових осіб кримінальних проваджень.

Між тим, надаючи правову оцінку висновкам податкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, відсутність у підприємств-контрагентів великої кількості працівників, а також певних основних засобів не може свідчити про фіктивність проведених господарських операцій, за наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію та розкривають її зміст.

Також, варто відзначити, що наявність будь-яких недоліків в наданих товариством первинних бухгалтерських документах, при їхній наявності та в сукупності з іншими доказами, які підтверджують факт отримання спірного товару (послуг), не є підставою для нарахування йому додаткових податкових зобов`язань.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання податкового органу щодо наявності кримінальних проваджень відносно третіх осіб які мали господарські відносини з контрагентами позивача, так позивач не мав з ними прямих господарських відносин.

Крім того, податковим органом не надано належних доказів, а саме вироку у кримінальній справі, що підтверджує вчинення посадовими особами відповідних юридичних осіб злочинних дій з метою ухилення від сплати податків у взаємовідносинах з позивачем.

При цьому, податковий орган безпідставно посилається на отриману податкову інформацію щодо порушення контрагентами позивача норм податкового законодавства, так як чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку обов`язку донарахування йому певних податкових зобов`язання від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання.

Більш того, підсумовуючи вищевказане, варто зазначити, що податковим органом фактично визнано та підтверджено факт отримання та оприбуткування товариством спірного насіння.

В свою чергу, суб`єктивне уявлення податкового органу про факт отримання вказаного насіння від невстановлених осіб, без ідентифікації у встановленому порядку таких осіб, на думку колегії суддів не може вважатись належною підставою для нарахування товариству спірних податкових зобов`язань.

Щодо завищення собівартості виготовленої олії соняшникової за рахунок включення до витрат вартості надмірної кількості розчинника N- Гексан .

В даному випадку, як вбачається із висновків проведеної перевірки та пояснень позивача, останнім для виробництва олії використовується розчинник N-Гексан.

При цьому, у ході проведеної перевірки податковим органом встановлено, що витрати товариства у господарській діяльності розчинника N-Гексан є завищеними, а саме майже 1 кілограм розчиннику на 1 тону насіння.

В свою чергу, згідно з даними технічного регламенту виробничої лінії, що виданий підприємством виробником - ТОВ «ТАН», витрати розчинника можуть складати 0,7 кг на 1 т насіння.

Проте, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин, згідно складених актів списання розчиннику N-Гексан, товариством використовувався розчинник, зокрема, на організацію технологічного процесу на новому обладнанні товариства для проведення пуско-налагоджувальних робіт, що призвело до додаткових втрат розчинника.

В даному випадку, вказані обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи листами виробника обладнання ТОВ «ТАН».

В свою чергу, варто зазначити, що податковим органом не заперечується факт придбання та об`єми оприбуткованого товариством розчинника N-Гексан.

Крім того, у ході проведеної перевірки податковим органом не встановлено фактів списання товариством відповідного розчинника поза межами виробничого процесу.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки про безпідставне списання матеріалу розчинника N-Гексан.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян