Справа № 480/302/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 р.Справа № 480/302/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року (суддя Шаповал М.М.; м. Суми; повний текст рішення складено 15.04.2019) по справі № 480/302/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, третя особа: Тарасівська сільська рада Великописарівського району Сумської області

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, ГУ Дергеокадастру у Сумській області), третя особа: Тарасівська сільська рада Великописарівського району Сумської області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача, викладену в листі від 17.01.2019 № Х-16636-359/21-19, у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області за межами населених пунктів;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області за межами населених пунктів.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач безпідставно відмовив їй в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, чим грубо порушив законні права позивача. Земельним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Підставою для відмови в наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Таким чином, підстави для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні. Вважає, що ефективним способом захисту свого порушеного права буде зобов`язання відповідача надати дозвіл.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області за межами населених пунктів, викладену в листі від 17.01.2019 № Х--16636-359/21-19 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.12.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області за межами населених пунктів і прийняти рішення за ним відповідно до діючого законодавства.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, 108, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в рахунок повернення судового збору 768,4 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, відноситься до земель, на яких розташований фруктовий сад, що перебуває на балансі Тарасівської сільської ради відповідно до акту прийому-передачі від 18.05.2000. До того ж, у відповіді на запит Відділу у Великописарівському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 26.12.2018 Тарасівська сільська рада висловила заперечення щодо надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, на якій розташований вищезазначений фруктовий сад. У зв`язку з чим вказує, що спірна земельна ділянка не відповідає вимогам ч.7 ст. 118 Земельного кодексу. Крім того, відповідач зазначив, що рішенням суду фактично зобов`язано відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, що є втручанням у дискреційні повноваження відповідача як суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2018 ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області (а.с. 14). До клопотання були додані графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, копія паспорта та копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі (а.с. 15-17).

Листом від 17.01.2019 № Х--16636-359/21-19 (а.с. 13) відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно з інформацією, наданою відділом Держгеокадастру у Великописіравському районі від 02.01.2019 № 1808/413-18, встановлено, що землі, за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність відносяться до земель сільськогосподарського призначення, номер графи "8" (багаторічні насадження (сад)). Списання багаторічних насаджень державних підприємств, у тому числі наданих у користування, здійснюється безпосередньо підприємством після отримання погодження Міністерства аграрної політики. Сади не є окремою річчю, тому відносно них не можуть виникати цивільні права та обов`язки і, відповідно, укладатися будь - які цивільно-правові угоди, ГУ Держгеокадастру не має правових підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив виходив з їх обґрунтованості, оскільки ГУ Держгеокадастру у Сумській області у спірних відносинах діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Дослідивши зміст листа відповідача від 17.01.2019 № Х--16636-359/21-19, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставина, на яку послався відповідач у вказаному листі (землі, за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність відносяться до земель сільськогосподарського призначення, номер графи 8 - багаторічні насадження (сад)), не передбачена статтею 118 ЗК України в якості підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Докази, які б підтверджували право користування громадян спірною земельною ділянкою представник відповідача суду не надав. Не зазначив також, яким вимогам нормативних актів не відповідає місце розташування земельної ділянки, що планується до відведення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно з інформаційною довідкою Відділу у Великописарівському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 02.01.2019, бажане місце розташування земельної ділянки накладається на землі, на яких розташований фруктовий сад, що перебуває на балансі Тарасівської сільської ради (акт прийому-передачі об`єктів від 18.05.2000). Разом з тим, у цій же довідці зазначено, що форма власності земельної ділянки - державна; земельна ділянка розташована поза межами населеного пункту; земельна ділянка раніше сформована не була; землі, за рахунок яких планується відвести земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства - не відносяться до категорії тих, які не можливо передавати у приватну власність (відповідно до схеми земель, які не можуть передаватись у колективну та приватну власність).

З огляду на зміст вказаної довідки, є сумнівними доводи відповідача про належність спірної земельної ділянки до власності територіальної громади Тарасівської сільської ради та неможливість надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою бажаної земельної ділянки у зв`язку з цією обставиною.

Також, щодо доводів апелянта про належність спірної земельної ділянки до власності територіальної громади Тарасівської сільської ради, яка, у відповідності до приписів п. 21 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України, не може бути передана у приватну власність, оскільки це порушуватиме законні права та інтереси територіальної громади Тарасівської сільської ради, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач вважає, що такі доводи повністю підтверджено документами, що надавались суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву.

Однак, ті документи, на які посилається відповідач: копія викопіювання земельної ділянки, акт прийому-передачі об`єктів соціальної сфери від 18.05.2000, копія рішення Тарасівської сільської ради від 14.07.2000, в якому вказано, що земельні ділянки під лісами та лісовими насадженнями передано було до резервного фонду Тарасівської сільської ради, в тому числі і фруктовий сад загальною площею 13,0 га, не містять фактичних даних того, що земельна ділянка, яку в подальшому позивач бажає отримати у власність, є ділянкою комунальної власності, а також того, що саме ця земельна ділянка накладається на межі фруктового саду, належного Тарасівській сільській раді.

Координат або графічних матеріалів, які б дозволяли ідентифікувати земельну ділянку, на якій розташований фруктовий сад Тарасівської сільської ради, та встановити її місцезнаходження по відношенню до спірної земельної ділянки, на яку претендує позивач, вказані документи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що надання спірної земельної ділянки позивачу суперечить вимогам ч.7 ст. 118 ЗК України.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, лист ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 17.01.2019 № Х--16636-359/21-19 не містить правомірних обґрунтувань для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Посилання апелянта на те, що вказана земельна ділянка відноситься до земель, на яких розташований фруктовий сад, який перебуває на балансі Тарасівської сільської ради, у зв`язку з чим не може бути передана у приватну власність, відповідачем не доведено. Навпаки, зі змісту інформаційної довідки, доданої до матеріалів справи, вбачається, що земельна ділянка не відноситься до категорій тих, які не можливо передавати у приватну власність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області за межами населених пунктів, викладену в листі від 17.01.2019 № Х--16636-359/21-19.

Разом з тим, необхідно зазначити, що вказаний лист Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 17.01.2019 № Х--16636-359/21-19 про відмову у задоволенні заяви позивача, не може вважатися належною відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, оскільки не є рішенням, що прийнято за належним розглядом клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не містить викладення мотивів прийняття рішення за результатом розгляду поданого клопотання з посиланням на норми чинного законодавства.

Виходячи зі змісту листа, відповідачем не було проаналізовано надані позивачем документи на предмет їх достатності та належності для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідач фактично ухилився від розгляду заяви, посилаючись на відсутність для цього правових підстав з огляду на те, що землі, за рахунок яких планується формування бажаної земельної ділянки, відносяться до земель сільськогосподарського призначення (багаторічні насадження (сад), відносно яких не можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення у формі наказу про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, як це передбачено статтею 118 ЗК України, відповідачем не приймалось.

Отже, наданий відповідачем лист від 17.01.2019 № Х--16636-359/21-19 не є належною відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.02.2019 по справі № 823/1121/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.5 ст.242 КАС України.

Твердження відповідача про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Сумській області, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.

Оскільки у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав оцінки поданим ОСОБА_1 документам, та не прийняв рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.12.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області за межами населених пунктів і прийняти рішення за ним відповідно до діючого законодавства

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року по справі № 480/302/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 05.08.2019 року