Справа № 240/9016/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/9016/19

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду Україна в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду Україна в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові в призначенні йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на шість років згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 13.06.2019;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на шість років згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 13.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорія 3 серії НОМЕР_1 від 27.01.1995. Вказує, що в період з 26.04.1986 по 22.05.1989 він постійно проживав в с. Велика Глумча Ємільчинського району Житомирської області. Крім того, з 06.06.1985 по даний час він працює трактористом-машиністом бульдозера в Ємільчинському управлінні осушувальних систем. При цьому зазначає, що територія на якій розташований населений пункт с. Велика Глумча Ємільчинського району Житомирської області відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 належить до зони гарантованого добровільного відселення. З огляду на зазначене, позивач вважає, що він має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_1 17 травня 2019 року звернувся до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду Україна в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії до якої додав відповідні документи. Однак відповідач, листом від 22.05.2019 №42/А-8 відмовив йому у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач вважає, що дії Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду Україна в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії є протиправними та порушують його гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 01 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/9016/19 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Копію зазначеної ухвали 02 липня 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду Україна в Житомирській області, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та отримано відповідачем 09.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду (а.с.23).

24 липня 2019 року до суду, в межах строку передбаченого ст. 162 КАС України, надійшов відзив Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що позовні вимоги є безпідставними.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що 15.05.2019 до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшла заява від ОСОБА_1 про надання роз`яснення щодо наявності у нього права на пенсію. Вказана заява була розглянута управлінням відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та позивачу надано відповідь від 22.05.2019 за вих.№42/А-8. Натомість, із заявою про призначення пенсії та доданим до неї пакетом документів відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), ОСОБА_1 не звертався, а тому рішення про відмову у призначенні йому пенсії Ємільчинським об`єднаним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не приймалось. З огляду на зазначене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.24-26).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З наявної у матеріалах справи копії посвідчення категорія 3 серії НОМЕР_1 від 27.01.1995 судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до довідки від 21.03.2019 №191, виданої виконавчим комітетом Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області, ОСОБА_1 в період з 26.04.1986 по 22.05.1989 був зареєстрований і постійно проживав у селі Велика Глумча Ємільчинського району Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.18). Аналогічна інформація зазначена також і в довідці Ємільчинської райдержадміністрації Житомирської області від 13.05.2019 №47 (а.с.19).

Згідно інформації, вказаній в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.16) в період з 06.06.1985 по 05.06.2018 позивач працював на посаді тракториста-машиніста бульдозера в Ємільчинському управлінні осушувальних систем, яке з 30.12.2004 було перейменовано в Ємільчинське управління водного господарства, а з 05.06.2018 у зв`язку з реорганізацією його було переведено на посаду тракториста-машиніста Олевського міжрайонного управління водного господарства.

Вказані обставини, на думку ОСОБА_1 , дають йому право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, у позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно відмовило йому у призначенні пенсії, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV.

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Однак, відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, приписами п. 2 ч. 1 статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Натомість особи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Частиною 1 статті 5 Закону №1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, на позивача розповсюджується дія норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо порядку подання та оформлення документів для призначення їй пенсії.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Тобто, Законом №1058-IV передбачено, що для призначення пенсії особа повинна звернутися із відповідною заявою та необхідними документами особисто або через представника до територіального органу Пенсійного фонду. В свою чергу, Пенсійний фонд не пізніше 10 днів з дня надходження заяви повинен прийняти рішення про призначення (перерахунок) або ж про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 1.6. Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 1.1. Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (п. 1.7. Порядку №22-1).

Перелік необхідних документів, що додаються до заяви про призначення пенсії за віком визначений в п. 2.1 Порядку №22-1.

Згідно з п. 2.9. Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до п. 4.1. Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, форма якої затверджена в додатком №3 до Порядку №22-1.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При цьому, п. 4.2. Порядку №22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з п. 4.3. Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Відповідно до п. 4.7. Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що обов`язок розглянути питання, а також прийняти відповідне рішення про призначення або відмову в призначенні особі пенсії, виникає у відповідного органу Пенсійного фонду України лише після звернення особи із відповідною заявою про призначення пенсії в порядку та за формою, встановленою Порядком №22-1.

При цьому, наведеними вище нормами чинного законодавства, а саме - вказаним Порядком №22-1 передбачено чіткий алгоритм дій щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Без їх дотримання усі наступні дії щодо призначення пенсії є передчасними, оскільки суд здійснює захист порушеного права, а не права, яке може бути порушено в майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 17.05.2019 звернулась до відповідача із заявою, в якій просив надати йому відповідно до Закону України "Про звернення громадян" відповідь щодо наявності у нього права на пенсію на підставі документів, які він додав до вказаної заяви (а.с.11)

Вказана заява позивача від 17.05.2019 не може бути розцінена судом як заява про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки чинним законодавством передбачена відповідна форма такої заяви. Натомість судом безспірно встановлено, що заява ОСОБА_1 від 17.05.2019 не відповідає формі заяви про призначення пенсії, яка затверджена Порядком №22-1.

Отже, у відповідача обов`язок прийняти рішення щодо призначення чи відмови у призначенні позивачу пенсії не виник, оскільки відповідна заява у встановленій вимогами Порядку №22-1 формі позивачем подана не була.

Заява ОСОБА_1 від 17.05.2019 містила в собі лише прохання щодо надання роз`яснення з приводу права позивача на пенсію, що й було зроблено відповідачем листом від 22.05.2019 №42/А-8, в якому Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідно до Закону України "Про звернення громадян" надало позивачу роз`яснення щодо порядку призначення пенсії відповідно до норм ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.20).

Суд звертає увагу на те, що адміністративний суд у відповідності до вимог ст. 2 КАС України перевіряє законність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

При цьому рішення відносно ОСОБА_1 про призначення або відмову в призначенні йому пенсії Ємільчинським об`єднаним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не приймалось.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

В контексті вищенаведеного суд зазначає, що за наслідками розгляду вказаної справи обставин, що свідчать про порушення відповідачем права ОСОБА_2 на призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлено не було.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, оскільки у відповідача обов`язок прийняти рішення щодо призначення або відмови у призначенні пенсії не виник, так як відповідна заява у встановленій вимогами Порядку №22-1 формі позивачем подана не була.

Матеріалами справи підтверджено, що Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії не приймалось, а тому суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за формою, встановленою у додатку №3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, з додачею всіх необхідних документів для перерахунку пенсії.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем під час розгляду справи доведено та підтверджено наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів правомірність своїх дій, відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову в задоволенні позову питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Свято-Миколаївська, 31, м. Олевськ, Житомирська область, 11001; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович