Справа № 360/2372/19
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2372/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії, з такими вимогами:

- зобов`язати Відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зробити відповідний перерахунок трудового стажу ОСОБА_1 з урахуванням всього пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а саме з 01.10.1972 по 10.01.1977, з 15.10.1976 по 12.11.1984, та з 29.11.1984 по 01.06.1985.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що у лютому 2018 року Позивач звернувся до Відповідача по справі з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням всього трудового стажу роботи в районах Крайньої Півночі з пільговим обліком, тобто з урахуванням коефіцієнту. Відповідач в свою чергу прийняв від Позивача заяву не, як заяву на перерахунок пенсії, а зареєстрував її як звернення громадянина. У наданій відповідачем відповіді за №35/Н-7 від 20.02.2018 було зазначено, що при перегляді пенсійної справи були виявлені помилки, які були допущені при розрахунку пенсії. Також в цій відповіді Позивачу було повідомлено про те, що про результати виправлення помилок та відповідний проведений перерахунок пенсії буде повідомлено додатково, пройшов майже рік, але ніяких повідомлень від Відповідача про виправлення помилок допущених при розрахунку його пенсії та проведений перерахунок пенсії Позивач так і не отримав. 06.03.2019 з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням всього трудового стажу роботи в районах Крайньої Півночі Позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області. 08 квітня 2019 року Позивач отримав відповідь за №5095/02-03 в якій зазначено, що за долученими до пенсійної справи довідками та даними з трудової книжки вбачається, що періоди роботи з 01.10.1972 по 10.01.1977, з 15.10.1976 по 12.11.1984, та з 29.11.1984 по 01.06.1985, не можливо зарахувати в пільговому обчисленні до страхового стажу, оскільки Позивачем не було надано жодного доказу, щодо користування пільгами, а саме відсутні строкові трудові договори про роботу в цих районах, або інші докази роботи. Позивач вважає такі дії Відповідача протиправними.

Ухвалою від 23.05.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 1-2).

22 липня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 35-36). В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до зазначених нормативних документів, пільги щодо обчислення стажу при призначенні пенсії надавались працівникам, що переводились, направлялись чи запрошувалися, або прибули в порядку громадського призову на роботу в район Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, із інших місцевостей країни при умові, що ці працівники заключили трудові договори про роботу в цих районах. Відповідно до абзацу 2 підпункту 2 пункту 2.1 розділу 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок 22-1) за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Позивачеві було докладно роз`яснено вимоги законодавства щодо зарахування в пільговому обчисленні до страхового стажу спірні періоди роботи, про необхідність надання доказів користування пільгами, які надаються особам, що прибули на роботу в район Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі. Також Позивачу було запропоновано допомогу Відповідача в отриманні документів про користування пільгами, з органів Пенсійного фонду Російської Федерації, Позивач натомість безпідставно звинувачує Відповідача у бездіяльності.

На підставі вищевикладеного представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі та на островах Льодовитого океану в кратному обчисленні.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 08.04.2019 №5095/02-03 повідомлено, що Позивач перебуває на обліку в УПФУ в м.Лисичанську Луганської області та з 11.05.2005 отримує дострокову пенсію. За долученими до пенсійної справи довідками про роботу в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, від 04.08.2005 №359 за період роботи з 01.10.1972 по 10.01.1977 у Північно-Тиманській партії; від 27.05.2005 №1450 за період роботи з 15.10.1976 по 12.11.1984 в аеропорту Нижня Пеша Нарьян - Марського авіаотряду; про роботу на островах Північного Льодовитого океану від 19.07.2005 за період роботи з 29.11.1984 по 30.11.1987 в Арктичній нафтогазорозвідувальній експедиції (з виключенням періоду з 01.06.1984 по 01.06.1985 у зв`язку із знаходженням на виправних роботах) зараховувати в пільговому обчисленні до страхового стажу зазначені періоди роботи підстави відсутні - оскільки до управління Позивачем не було надано жодного доказу щодо користування пільгами, які надаються особам, що прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, а саме - строкові трудові договори про роботу в цих районах, або інші докази: бронювання житла, користування пільгами щодо проїзду під час відпустки (а.с. 10-11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960 передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладання ними трудових договорів про роботу цих районах на строк п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надаються додаткові пільги, зокрема: зараховується один рік роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії по старості та по інвалідності.

Пільги, передбачені зазначеною статтею, надаються також особам, які прибули до районів Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з власної ініціативи та уклали строковий трудовий договір про роботу в цих районах.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960 року, з п`яти до трьох років.

Посилання відповідача щодо відсутності у позивача письмових трудових договорів за час роботи у районі Крайньої Півночі суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 24 Кодексу законів про працю Української РСР від 01.06.1972 року, що діяли момент виникнення трудових відносин між позивачем та роботодавцями, трудовий договір укладається як правило, у письмовій формі, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично допущено до роботи. Таким чином, при укладанні трудового договору письмова форма договору в обов`язковому порядку не вимагається.

Аналогічні положення були закріплені в статті 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971 року, що діяли на момент перебування у трудових відносинах позивачки з роботодавцями, згідно яких також визначено, що трудовий договір (контракт) - це угода між працівником та підприємством, по якому працівник зобов`язується виконувати роботу по певній спеціальності, кваліфікації або посаді з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а підприємство зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, і колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 39 цього Кодексу, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд зазначає, що трудовий договір роботодавця з позивачем оформлявся наказом про прийняття його на роботу, що підтверджується записом в трудовій книжці останньої.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Суд зазначає, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , Позивач працював на роботах в районах Крайньої Півночі у періоди: з 01.10.1972 по 10.01.1977, з 15.10.1976 по 12.11.1984 та з 29.11.1984 по 01.06.1985 (а.с. 12-19).

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявність письмового трудового договору не є виключною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Також, довідками ЗАТ «Архангельскгеорозвідка» від 29.11.2005 № 1825 та ТОВ «ЛУКОЙЛ - Заполярнафта» підтверджено спірні періоди роботи Позивача в районах Крайньої Півночі.

Відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які поширюється дія Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року про пільги для осіб, працюючих в цих районах та місцевостях, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029, м. Сєверодвінськ Ненецького автономного округу Російської Федерації територіально відноситься до місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, судом встановлено, що на момент перерахунку пенсії позивачу в матеріалах пенсійної знаходились необхідні документи про трудовий стаж.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушеного права Позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., про що суду надано квитанцію №0.0..1 від 18.06.2019 (а.с. 28).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 01.10.1972 по 10.01.1977, з 15.10.1976 по 12.11.1984 та з 29.11.1984 по 01.06.1985.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області (ідентифікаційний код: 21792407, місцезнаходження: 93113, Луганська обл., місто Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри, будинок 347) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 01.10.1972 по 10.01.1977, з 15.10.1976 по 12.11.1984 та з 29.11.1984 по 01.06.1985 та провести відповідний перерахунок пенсії з урахуванням збільшеного стажу, з дати звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою про перерахунок пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області (ідентифікаційний код: 21792407, місцезнаходження: 93113, Луганська обл., місто Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри, будинок 347) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова