Справа № 640/10593/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

07 серпня 2019 року м. Київ№ 640/10593/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судових засідань Яцеленко Ю.О., представника позивача Іващенка В.І. (ордер від 04.06.2019 року серії ЧК №68175), вирішивши у відкритому судовому засіданні питання дотримання строку звернення до суду в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1
до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 17.04.2019 року про закриття виконавчого провадження № 58727119 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 року у справі №2а-9821/11/2670 поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, з якої його звільнено - Державного експерта у Відділі проблем національної безпеки у соціальній та гуманітарній сферах Управління соціальної безпеки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки, на виконання якого судом видано виконавчий лист від 07.08.2018 року.

11.02.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 07.08.2018 року №2а-9821/11/2670.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною від 09.04.2019 року відкрито виконавче провадження №58727119 та, 17.04.2019 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною від 17.04.2019 року вказане виконавче провадження закрито на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В оскаржуваній постанові від 17.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 58727119 зазначено, що таке рішення прийнято державним виконавцем на підставі листа Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 09.04.2019 року №523/23-03/2-19, відповідно до якого рішення суду виконано шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді державного експерта служби з питань безпеки у воєнній сфері Апарату Ради національної безпеки і оборони України з 27.08.2018 року наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 16.08.2018 року №475-к.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасування з тих причин, що вважає рішення суду виконаним не у спосіб, встановлений судом, оскільки останнього призначено на тимчасову строкову «декретну» посаду, а до звільнення він працював на підставі безстрокового трудового договору, з огляду на що, вважає посади державного експерта у Відділі проблем національної безпеки у соціальній та гуманітарній сферах Управління соціальної безпеки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки та державного експерта служби з питань безпеки у воєнній сфері Апарату Ради національної безпеки і оборони України не рівнозначними.

Крім іншого, на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови, у матеріалах виконавчого провадження був відсутній лист Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 09.04.2019 року №523/23-03/2-19, на підставі якого державним виконавцем прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, позивач вважає оскаржувану постанову державного виконавця від 17.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження №58727119 протиправною.

Крім іншого, у позовній заяві зазначено, що оскаржувану постанову від 17.04.2019 року не отримано ні позивачем, ні його представником. Про її існування стало відомо представнику позивача під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 04.06.2019 року, з огляду на що, останній відраховує початок строку на її оскарження саме з 04.06.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 18.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Судове засідання призначено на 08.07.2019 року. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №58727119 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до початку судового засідання у цій справі.

З огляду на те, що оскаржувану постанову винесено державним виконавцем 17.04.2019 року, в той час, як позовну заяву подано представником позивача до суду 10.06.2019 року, пунктом 5 цієї ухвали постановлено питання щодо дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду вирішити в судовому засіданні.

Через канцелярію суду 25.06.2019 року представником позивача адвокатом Іващенком В.І. (ордер серії ЧК №68175 від 04.06.2019 року) подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримано.

У судове засідання 08.07.2019 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2019 року витребувано повторно у Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №58727119.

Про дату наступного судового засідання, 25.07.2019 року, сторін повідомлено у порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 25.07.2019 року відповідачем подано копії матеріалів виконавчого провадження.

У судове засідання 25.07.2019 року сторони не прибули. Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У зв`язку із систематичним неприбуттям представника позивача у судові засідання, судом не вирішено питання дотримання позивачем процесуального строку звернення із позовною заявою до адміністративного суду, з огляду на що, судом вирішено відкласти судове засідання та визнати явку представника позивача обов`язковою.

Про дату наступного судового засідання, 01.08.2019 року, сторін повідомлено у порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судове засідання 01.08.2019 року прибув представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено. Заяв, клопотань до суду не подано.

Судом поставлено на вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, судом встановлено з матеріалів справи, що оскаржувану позивачем постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною про закінчення виконавчого провадження №58727119 винесено 17.04.2019 року.

Отже, слід дійти висновку, що останнім днем строку звернення до суду - 29.04.2019 року.

Водночас, з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 10.06.2019 року, тобто, з порушенням десятиденного строку звернення до суду, визначеного процесуальним законом для цієї категорії справ.

Враховуючи викладене, судом роз`яснено представнику позивача наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, встановлені статтею 123 КАС України та повідомлено про право заявити про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, яке передбачено частиною третьою статті 123 КАС України.

Судом, зокрема, звернуто увагу представника позивача, що у заяві про поновлення строку звернення до суду має бути зазначено обставини, яким чином та коли про оскаржувану постанову дізнався саме позивач - ОСОБА_1 , а не його представник, тим самим вказати на причини не звернення до суду із позовом у відповідний строк, які, на його думку, можуть бути визнані судом поважними.

Крім того, судом повідомлено представнику позивача, що з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 року у справі № 2а-9821/11/2670 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 9 червня 2011 року № 389/2011-к в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи в Апараті РНБОУ на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, з якої його звільнено - Державного експерта у Відділі проблем національної безпеки у соціальній та гуманітарній сферах Управління соціальної безпеки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки. Стягнуто з Апарату Ради національної безпеки і оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення до дня поновлення на роботі. Відповідно до вимог статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати середнього заробітку за 1 місяць - виконати негайно. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Виконавчий лист в частині «Поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, з якої його звільнено - Державного експерта у Відділі проблем національної безпеки у соціальній та гуманітарній сферах Управління соціальної безпеки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки» Окружним адміністративним судом міста Києва видано 07.08.2018 року.

Також, з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що у провадженні судді Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберди В.І. перебувала адміністративна справа №640/17956/18 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання протиправним та скасування Наказу Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 16.08.2018 року № 475-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 року у справі №640/17956/18, яку залишено в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання протиправним та скасування наказу від 16.08.2018 №475-к.

Так, наказ Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 16.08.2018 року № 475-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » видано на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 року у справі № 2а-9821/11/2670

Разом з тим, судом встановлено, що позивач ознайомлений з наказом 16.08.2018 року. Останнім днем для звернення до суду з адміністративним позовом для позивача був 17.09.2018 року, в той час, як лише 31.10.2018 року до суду подано заяву, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

Крім того, з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи №640/4296/19 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про стягнення заборгованості з компенсації за невикористану відпустку, наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 27.12.2018 року № 654-к ОСОБА_1 , державного експерта служби з питань безпеки у воєнній сфері Апарату Ради національної безпеки і оборони України, звільнено з державної служби з 27.12.2018 року.

Водночас, як встановлено з матеріалів позовної заяви у справі №640/10593/19, із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 07.08.2018 року №2а-9821/11/2670 позивач звернувся лише 14.02.2019 року, коли вже був звільнений з посади та державної служби наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 27.12.2018 року № 654-к, на яку був поновлений на підставі добровільно виконаного рішення суду Апаратом Ради національної безпеки і оборони України, шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаду наказом від 16.08.2018 року № 475-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Відомостей щодо оскарження наказу Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 27.12.2018 року № 654-к комп`ютерна програма «Діловодство спеціалізованого суду» не містить, а представником позивача не надано, як і не повідомлено суд про встановлені судом обставини.

Враховуючи встановлені обставини, судом зобов`язано представника позивача надати письмові пояснення щодо способу захисту порушеного права позивача, оскільки на момент подання заяви ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 07.08.2018 року №2а-9821/11/2670 та винесення оскаржуваної у цьому процесі постанови державного виконавця від 17.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження №58727119, рішення суду від 26.07.2018 року було виконано Апаратом Ради національної безпеки і борони України, а позивач, в свою чергу, пропрацював на посаді, на яку його було поновлено наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 16.08.2018 року № 475-к, та звільнився з цієї посади та з державної служби відповідно до наказу Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 27.12.2018 року № 654-к.

З огляду на викладене, судом встановлено представнику позивача строк до 06.08.2019 року надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, письмових пояснень щодо обраного способу захисту порушеного права позивача та оголошено про відкладення судового засідання до 07.08.2019 року.

Через канцелярію суду 06.08.2019 року представником позивача подано пояснення.

Так, представником позивача Іващенком В. І . зазначено, що, оскільки, як позивач, так і його представник, дізналися про порушене право позивача оскаржуваною постановою 04.06.2019 року, тобто після ознайомлення представника позивача із матеріалами виконавчого провадження, строк звернення до суду із позовною заявою позивачем не пропущено, оскільки позовну заяву направлено до суду поштовим зв`язком 10.06.2019 року.

У судове засідання 07.08.2019 року прибув представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено. Заяв, клопотань до суду не подано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що протокольної ухвали суду від 01.08.2019 року, зокрема, в частині подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, представником позивача не виконано, з огляду на що, судом поставлено на вирішення питання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 07.08.2019 року проголошено повне судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи №640/10593/19, позовну заяву направлено до суду поштовим зв`язком 10.06.2018 року, що підтверджується відбитком штемпелю ПАТ «Укрпошта» на конверті та зареєстровано канцелярією суду 12.06.2019 року за вх. №640/10593/19.

Відповідно до частини першої статті 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 17.04.2019 року про закриття виконавчого провадження № 58727119.

Водночас, звертаючись до суду з позовною заявою 10.06.2019 року, представник позивача вважає, що строк звернення до суду не потребує поновлення судом, оскільки ним дотриманий.

Із змісту позовної заяви та з пояснень представника позивача та позивача від 06.08.2019 року судом встановлено, що позивач та його представник дізналися про порушене право позивача оскаржуваною постановою після ознайомлення представника позивача із матеріалами виконавчого провадження 04.06.2019 року.

Водночас, представником позивача не надано суду пояснень, чому правом на ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №58727119 останній скористався лише 04.06.2019 року, в той час, як довіреність на представлення інтересів ОСОБА_1 , зокрема, в органах виконавчої служби та приватних виконавців з усіма без виключення правами сторони або будь-якого учасника виконавчого провадження, укладена між позивачем та Іващенком В.І. 04.08.2018 року.

Суд також звертає увагу, що представнику позивача було відомо про подання за підписом ОСОБА_1 заяви від 14.02.2019 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 07.08.2018 року №2а-9821/11/2670, що надавало можливість Іващенку В.І. , як представнику за довіреністю та адвокату позивача, слідкувати як за процесуальними діями виконавця в частині відкриття виконавчого провадження за заявою позивача, так і за перебігом виконавчого провадження №58727119.

Проте, посилання представника позивача щодо тривалого (протягом двох місяців) вчинення бездіяльності відповідачем в частині не відкриття виконавчого провадження, неодноразового звернення представника позивача до відповідача, судом не беруться до уваги, оскільки представник позивача та позивач такі дії не оскаржували та не вважають, що ця обставина впливає на розгляд адміністративної справи №640/15093/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-17цс17 від 22.02.2017 року зазначено: «порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на те, що представником позивача стверджується, що оскаржуваної постанови ні останнім, ні позивачем не отримано поштовим зв`язком від державного виконавця, слід дійти висновку, що в даному випадку строк має бути обраховано з моменту вчинення відповідачем оскаржуваної дії, про яку останній мав би повідомити сторін виконавчого провадження, а не з моменту ознайомлення представника позивача із матеріалами виконавчого провадження 04.06.2019 року.

Отже, слід дійти висновку, що останнім днем десятиденного строку для подання позовної заяви до суду є 29.04.2019 року.

Тобто, фактично десятиденний строк звернення до суду позивачем пропущено, проте, такий строк міг бути поновленим судом у разі подання позивачем (його представником) заяви, визначеної частиною третьою статті 123 КАС України.

Суд зауважує, що на необхідність подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та зазначення причин поважності його пропуску вказувалося представнику позивача під час судових засідань.

Також, як позивачу, так і його представнику був відомий намір суду вирішити питання дотримання ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ні позивачем, ні представником позивача не подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, не обґрунтовано поважності причин пропуску строку для звернення до суду, та не вказано на обставини, які унеможливлювали дізнатися про порушене право до 04.06.2019 року, натомість, вказано про звернення до суду в межах десятиденного строку, з огляду на що, позовну заяву слід залишити без розгляду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01. 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (п.137), рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (п. 51).

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частиною третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на зазначене та з урахуванням європейської судової практики, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду в порядку реалізації пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, оскільки позивач звернувся з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись статтями 118-123, 240, 243, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України і може бути оскаржена відповідно до положень статей 287, 292-294, 296, 297 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).

Повну ухвалу складено 07.08.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна