Справа № 160/911/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/911/19

головуючий суддя І інстанції - Букіна Л.Є.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року в адміністративній справі № 160/911/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 02.01.2019 року № 110000/2019/200005/2 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № /2019/00007.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що для підтвердження заявленої митної вартості ним було надано до митного органу всі необхідні документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України, а саме ті які ідентифікують оцінюваний товар та містять достовірні дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, яка підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість транспортного засобу зі ціною договору, згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України, а тому відповідачем необгрунтовано відмовлено в застосуванні першого методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту).

Дніпропетровською митницею ДФС було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

26.06.2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача щодо розгляду справи за участю сторін.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За приписами частини 3 статті 262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного провадження не проводиться.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, з огляду на те, що дана справа має незначну складність, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, обґрунтованим є розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), а тому в задоволенні заявленого клопотання представника позивача щодо розгляду справи за участю сторін слід відмовити.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 придбав у Канаді автомобіль марки CHEVROLET, модель - CRUZE PREMIER за ціною 3520,00 CAD.

Зазначений транспортний засіб було ввезено на митну територію України через пункт пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Краківець» Львівської області ДФС де здійснено митний огляд вказаного ТЗ, про що складено акт від 20.12.2018 року № UA209020/2018/053027.

26.12.2019 року уповноваженим представником позивача подано ЕМД № UA110150/2018/237576 для митного оформлення транспортного засобу - автомобілю легкового марка - CHEVROLET, модель - CRUZE PREMIER, дата виготовлення - 01.01.2018 р., тип двигуна - бензиновий, робочий об`єм циліндрів - 1400 см3, потужність 153 к.с., показник одометра - не встановлений, введено в експлуатацію - 05.11.2018 року, країна виробництва - Мексика. Пошкодження: переднє ліве крило, лівий поріг, ліва передня дверка, ЛФП, забруднення салону, згідно якої визначено митну вартість вказаного автомобілю за першим методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (основний метод) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 3520,00 CAD.

У ході проведення митного контролю і митного оформлення товару за ціною договору (основний метод) митницею здійснено перевірку заявленої митної вартості, за результатами якої виявлені розбіжності у поданих документах, а саме: декларантом у рахунку-фактурі від 01.11.2018 року № 83951 заявлено вартість автомобіля на рівні 3520,00 CAD. Рахунок-фактура від 31.10.2018 року № 83951.1 містить інформацію щодо складових митної вартості на рівні 3389.35 CAD. Платіжне доручення від 01.11.2018 року містить інформацію щодо сплати імпортером суми в розмірі 6909,35 CAD.

Надалі, у зв`язку із вказаними вище розбіжностями у поданих до митного оформлення документах, у межах проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом, з метою визначення вартості транспортного засобу та обміном наявною у кожного інформації, в усному та електронному порядку відповідна процедура консультацій була проведена та за її наслідками декларанту запропоновано надати додаткові документи (за їх наявності), а саме: прейскуранти виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; технічна документація.

Листом від 02.01.2019 року б/н декларантом ТОВ «АСТРАФІШ» надано повідомлення щодо неможливості подання додаткових доказів з проханням прийняти рішення щодо правильності визначення митної вартості автомобіля без урахування 10-денного терміну, зазначеного в ст. 53 МКУ.

02.01.2019 року митним органом було прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № /2019/00007, а також рішення про коригування митної вартості товарів за № 110000/2019/200005/2 за змістом яких митна вартість наведеного вище транспортного засобу скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод, митну вартість оцінюваного товару скориговано до значення ринкової вартості продажу з урахуванням визначення зношеності ТЗ, згідно інтернет-ресурсу www.nada.com на рівні 24314,28 CAD.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Митним кодексом України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4 ст. 53 Митного кодексу).

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.04.2019 року по справі № 809/784/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на встановлення митним органом невідповідностей у поданих позивачем документах, які на переконання останього можуть впливати на визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу, відповідачем була скоригована митна вартість товару (автомобілю) придбаного та ввезеного позивачем за методом митної вартості товару - 2г - резервний метод згідно із відомстей інтеренет ресурсу (www.nada.com) на рівні 24314,28 CAD (17850.00 дол. США).

Відповідно до наданого відповідачем витягу з вказаного сайту, зазначена вартість транспортного засобу була визначена за його аналогом, який перебуває у стані (clean retail) «чиста роздріб», що означає відсутність у транспортного засобу жодних механічних дефектів та проходження ним всіх необхідних перевірок з легкістю (переклад з англійської мови) (а.с. 119).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, імпортований позивачем транспортний засіб має механічні пошкодження.

Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 27.12.2018 року № т1204/18, який подавався митному органу, транспортний засіб Chevrolet Cruze Premier, ідентифікаціний номер (VIN) НОМЕР_1 має пошкодження. Пошкоджені та підлягають заміні: крило переднє ліве, ізоляція крила переднього лівого, обмежувач ходу лівий та правий (технологічна заміна), двері передні ліві, облицювання зовнішнє задньої лівої, бічна рама ліва в зборі, подушка безпеки бічна ліва та права, блок управління подушками безпеки, система подушок безпеки, пас безпеки лівий, облицювання даху. Порушень отвір рами передньої лівої. У зоні ушкоджень можливі приховані дефекти.

Також, згідно вказаного висновку, вартість пошкодженого транспортного засобу Chevrolet Cruze Premier ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , що ввозяться на митну територію України на 27.12.2018 року становить 107938.96 грн., що згідно офіційним курсом НБУ становить 3958.48 дол. США.

Згідно інвойсу від 06.11.2018 року № 338951, вартість придбаного позивачем транспортного засобу становить 3520.00 дол. США.

Поряд з вказаним, відповідно до поданого відповідачем витягу з ЄАІС ДФС, митна вартість транспортного засобу Chevrolet Cruze, 2018 року випуску, країна походження: Мексика, з певними технічними дефектами становить від 1318.00 дол. США. до 4160.00 дол. США.

Отже, з встановлених обставин справи вбачається, що технічний стан імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем, під час визначення його митної вартості за резервним методом, не враховувався.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що згідно з ч.ч. 1, 2 статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58- 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Аналогічні норми містяться у статті 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Приміткою до статті 7 передбачено, що митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1-6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Таким чином, з зазначеного вбачається і, на що не звернув увагу суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 02.01.2019 року № 110000/2019/200005/2 і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення було порушено приписи ст. 64 Митного кодексу України, а саме здійснено визначення митної вартості заявленого позивачем товару на підставі вартості аналогічного товару, який не відповідає його технічному стану та на підставі раніше невизначених (невизнаних) митними органами митних вартостях.

При цьому, що стосується посилань відповідача на розбіжності поданих позивачем документів при митному оформленні транспортного засобу, то суд апеляційної інстанції вважає, що останні в даному випадку не мають правового значення, з огляду на встановлення факту порушення митним органом процедури визначення митної вартості товару за резервним методом.

Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 139 КАС України,

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року в адміністративній справі № 160/911/19- скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 02.01.2019 року № 110000/2019/200005/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення від 02.01.2019 року № UA110150/2019/00007.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1273.72 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3063.17 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко