Справа № 280/5620/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/5620/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника відповідача: Майстренко Вікторії Володимирівни;

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 (головуючий суддя Сіпака А.В., повний текст складено 23.04.2019)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Запорізької митниця ДФС, третя особа - Головне Управління Державної Казначейської служби України в місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Запорізької митниці ДФС, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Державної казначейської служби України в місті Києві. В позові позивач просить: визнати протиправним та скасувати Рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 20.12.2018 №UA112080/2018/000069/1 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.12.2018 №UA112080/2018/00792, зобов`язати відповідача повернути позивачу через відповідний рахунок, відкритий в Управлінні ДКСУ в м. Києві безпідставно стягнуті кошти за митне оформлення товару у сумі 87 830 грн.

Позов обґрунтовано тим, що при митному оформленні транспортного засобу, який увозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині другій статті 53 Митного кодексу України, та чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості. Вважає, що відповідачем неправомірно прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 20.12.2018 №UA112080/2018/000069/1 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.12.2018 №UA112080/2018/00792, а тому просить скасувати прийняті відповідачем рішення та повернути безпідставно стягнуті кошти за митне оформлення товару у сумі 87 830 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів від 20.12.2018 №UA112080/2018/000069/1 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.12.2018 №UA112080/2018/00792, винесені Запорізькою митницею ДФС. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Свою позицію в частині задоволених вимог суд першої інстанції обґрунтував тим, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено. В частині відмови в задоволенні вимог суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою про повернення надмірно сплаченої суми коштів, то відповідно у відповідача були відсутні підстави для складання висновку про повернення цих коштів з бюджету, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення відповідачем права позивача на повернення коштів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що при здійсненні контролю митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості. Однак в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, згідно з ст. 53 МКУ, декларантом не було надано. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів. Зазначає, що митний орган може використовувати під час аналізу оцінки ризиків різні джерела інформації, серед яких і інформація отримана з мережі Інтернет. Вважає, що декларант погодився з рішенням митниці про коригування заявленої митної вартості, випуск товарів у вільний обіг було здійснено без застосування гарантійних зобов`язань. До митного оформлення не було надано банківські платіжні документи.

Позивачем до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Суду, кожен окремо, пояснили, що позивач не згодний і не погодився з рішенням митного органу, про що зазначив в письмовій формі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2018 позивачем до митного контролю та митного оформлення було подано митну декларацію в режимі ІМ 40, якій присвоєно номер № UA112080/2018/031283 на товар.

До митного оформлення позивачем надано документи зазначені в МД № UA112080/2018/031283 від 18.12.2018, а саме: уніфікована митна квитанція МД-1 від 10.12.2018 серії 20501М №0258294; митна декларація; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 10.12.2018 № UA205010/2018/217940; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.08.2015 № 577850908 та від 07.12.2018 № К03025927; висновок від 12.12.2018 № 08/2342/119424 рахунок фактура від 07.12.2018 № 383729; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 12.12.2018 № UA.009.64235-18; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару відповідач дійшов висновку, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме: відповідно до рахунку № 383729 від 07.12.2018 відсутні відомості яким чином здійснено сплату за товар та всупереч вимогам ч. 1 ст. 368 МК України платіжні документи, що підтверджують вартість товару (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі) до митного оформлення не надавались; наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару на рівні 20550 євро/шт., що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на "дійсній вартості" імпортованого товару. Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що "дійсна вартість" може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими "дійсної вартості", а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

У зв`язку зі встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, декларанту повідомлено про необхідність надати наступні додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення з зазначенням вартісної інформації по товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

20.12.2018 року надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, а саме: експортну декларацію країни відправлення від 07.12.2018, у якій вартість товару складає 11950 євро/шт.

Митним органом здійснено коригування заявленої митної вартості товару з урахуванням інформації, наявної в органі доходів і зборів та було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 20.12.2018 №UA112080/2018/000069/1 із застосуванням резервного методу та складено картку відмови в митному оформлені №UA 12080/2018/00792 від 20.12.2018.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Митного кодексу України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (ст. 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини 5 статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 рішення зазначив, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме: відповідно до рахунку № 383729 від 07.12.2018 відсутні відомості яким чином здійснено сплату за товар та всупереч вимогам ч. 1 ст. 368 МК України платіжні документи, що підтверджують вартість товару (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі) до митного оформлення не надавались. При цьому, скоригована відповідачем митна вартість товару ґрунтується на інформації системи оцінки транспортних засобів SCHWACKENET з розрахунку 20550 євро/шт.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Отже рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на документально підтверджених фактах, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення банківські або інші платіжні документи, що підтверджують оплату товару.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження митної вартості імпортованого транспортного засобу позивач надав виставлений йому продавцем рахунок-фактура від 07.12.2018 № 383729, відповідно до якого ціна продажу склала 11900 євро.

Судом першої інстанції з`ясовано, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що розрахунок між продавцем та позивачем відбувався готівкою та не здійснювався через фінансову установу.

Оскільки розрахунок через фінансову установу не здійснювався, позивач був позбавлений об`єктивної можливості надати митному органу банківські чи інші платіжні документи, тому були надані розрахункові документи, оформлені продавцем (юридичною особою).

Таким чином, за умови подання позивачем при митному оформленні транспортного засобу рахунку від 07.12.2018 №383729 відповідно до якого позивач сплатив вартість імпортованого транспортного засобу у розмірі 11900 євро готівкою, а продавець дану готівку отримав, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що задекларована позивачем митна вартість автомобіля відповідає митній вартості, вказаній в митній декларації країни відправлення від 18.12.2018 № UA112080/2018/031283.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача платіжних документів, слід зазначити, що оцінюючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Обставини здійснення платежу можуть свідчити про належне чи неналежне виконання покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно взяв до уваги позицію Верховного Суду, висловлену ним у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17: "з приводу посилання відповідача на ненадання [декларантом] банківських платіжних документів, суд касаційної інстанції з огляду на встановлені в судових рішеннях обставини зазначає, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.".

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованого транспортного засобу, зазначена у рахунку-фактури від 07.12.2018 № 383729 є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені у рахунку від 07.12.2018 № 383729, відповідачем не надано.

Отже, умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару.

Водночас, доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, не є такими, що доводять правомірність дій відповідача. Відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого транспортного засобу, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за транспортний засіб.

Аналізуючи зміст рішення відповідача від 20.12.2018 №UA112080/2018/000069/1 можна дійти висновку, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню транспортного засобу за основним методом визначення митної вартості.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідних митних деклараціях митна вартість транспортного засобу базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне щодо джерела інформації, яка слугувала підставою для коригування митної вартості імпортованого транспортного засобу.

Зміст відзиву на позов і мотивувальна частина спірного рішення свідчить, що за основу визначення митної вартості транспортного засобу взято інформацію з програмного продукту Schwacke Net.

Оглядом у вільній мережі Інтернет встановлено веб-сайт Schwacke Net за адресою пошуку https://www.schwackenet.de/awonline/de/index.php.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з критичним ставленням суду першої інстанції до інформації з ресурсу Schwacke Net, яка визначила митну вартість імпортованого транспортного засобу на рівні 20 550євро, виходячи із наступних мотивів.

По-перше, відповідачем не обґрунтовано підстави і правомірність використання у даному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту Schwacke.

Зокрема, за змістом пункту 5 "Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків" Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 №689, визначено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації:

- спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС;

- спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку;

- інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів;

- інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару;

- інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи;

- інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС;

- цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством;

- інформація отримана з мережі Інтернет.

У даних відносинах інформація із програмного продукту Schwacke від 19.12.2018 є висновком про якісні та вартісні характеристики товару. Однак, відповідач жодним чином не аргументував наявність у Schwacke відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів, в т.ч. тих, які продаються чи придбаваються. Не послався відповідач й на нормативно-правовий акт, відомчий наказ, міжурядову угоду чи міжнародний договір тощо, які б надавали права митним органам Державної фіскальної служби України замовляти та використовувати відповідну оцінку автомобілів.

Відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу за допомогою програмного комплексу Schwaсke від 19.12.2018 з врахуванням ПДВ.

Однак, безпосередній переклад із німецької на українську мови витягу з програмного комплексу Schwaсke від 19.12.2018 свідчить про наявність у ньому інформацію про два види вартості: "Verkaufswert (Schwacke) inkl. Mehrwertsteuer 20550 EUR" - "вартість продажу (Schwacke) з ПДВ 20 550 EUR " та "Еinkaufswert (Schwacke) inkl. Mehrwertsteuer 17 300 EUR"- "вартість покупки (Schwacke) з ПДВ 17 300 EUR". При цьому будь-якого обґрунтування щодо застосування під час коригування митної вартості товару саме вартості на рівні 20 550EUR, а не 17 300 EUR, відповідач не зазначив.

Тобто, в будь-якому випадку оцінка Schwacke Net від 19.12.2018 здійснена без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану імпортованого транспортного засобу. Відповідач у свою чергу не довів, що інформація про реальний стан транспортного засобу була передана для оцінки за допомогою програмного продукту Schwacke Net.

Таким чином, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості транспортного засобу є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі відомостей про ціну товару з програмного продукту Schwacke Net є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.

Відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню транспортного за ціною договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача під час прийняття вказаних рішень не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, неправомірно визначив митну вартість за другорядним методом та протиправно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 20.12.2018 №UA112080/2018/000069/1 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.12.2018 №UA112080/2018/00792.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не приділив уваги різниці в розрахунках, яка дорівнює 50 евро.

Позивач з цього приводу пояснив, що 50 евро в рахунок включено як плата за виконані послуги, що колегія суддів апеляційної інстанції вважає логічним.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції заявив про відшкодування витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в сумі 3200грн. Вказана сума підтверджена документально, матеріали справи містять квитанцію прибуткового касового ордеру, акт про надання правової допомоги з описом фактично наданих послуг, ордер на надання правової допомоги, договір про надання послуг адвоката, що надає підстави для висновку про стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача.

Так, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, відноситься до предмета доказування у справі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що є підстави для висновку про співмірність витрат на правничу допомогу з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; з ціною позову. Позивачем в повному обсязі доведено розмір витрат на правову допомогу щодо даної справи в розмірі 3 200грн., а відповідачем не спростована співмірність зазначених витрат, тому витрати на правничу допомогу підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що апеляційна скарга подана в частині рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Діючи в межах заявлених позовних вимог колегія суддів апеляційної інстанції не перевіряє іншу частину рішення суду першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, то відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниця ДФС (код 39477764) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у сумі 3 200 (три тисячі двісті гривень).

Постанова набирає законної сили 31.07.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 31.07.2019.

Повний текст постанови виготовлено 05.08.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров