Справа № 806/3055/13-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/3055/13-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

16 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Білої Л.М. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській областів, якому просив визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Міндоходів у Житомирській області від 03.12.2012 №, № та №.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року позов задоволено:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 3 грудня 2012 року № , , ;

- стягнуто з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 362,99 грн.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням відповідачем у справі подано до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, ст. 81 глави 8 ІІ розділу Податкового кодексу України, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт № 5256/17-2/ від 19.11.2012.

В акті перевірки зазначені наступні порушення:

- пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 51.1 ст. 51, та пп. б п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України, неподання "Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податків" форми 1-ДФ за періоди з 01.01.2011 р. по 31.03.2011 р., з 01.04.2011 р. по 30.06.2011 р., з 01.07.2011 р. по 30.09.2011 р., з 01.10.2011 р. по 31.12.2011 .;

- пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. З, п 4.1 п. 4.2 ст. 4, пп. 7.3.1, п.7.3. пп. 7.4.1 пп. 7.4.2 пп. 7.4.3 пп. 4 п. 7.4., пп. 7.7.1. п.7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97- від 03.04.1997 р. зі змінами та доповненнями, та п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. ст.187, п. 1 ст. 188, п. 198.3 пп. г п. 198.5 ст. 198, п.199.1 ст. 199, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі у сумі 29457 грн., в тому числі: квітень місяць 2010 року в сумі 1440 грн., травень місяць 2010 року в сумі 1401 грн., червень місяць 2010 року в сумі 1259 грн., липень місяць 2010 року в сумі 1662 грн., серпень місяць 2010 року в сумі 2169 грн., вересень місяць 2010 року в сумі 6045 грн., жовтень місяць 2010 року в сумі 886 грн., грудень місяць 2010 року в сумі 88 грн., січень місяць в сумі 6653 грн., лютий місяць 2011 року в сумі 644 грн., червень місяць 2011 року в сумі 933 грн., липень місяць 2011 року в сумі 2009 грн., серпень місяць 2011 року в сумі 523 грн., листопад місяць 2011 року в сумі 1838 грн., та за грудень 2011 р. в сумі 1907 грн.

- п. 121.1 ст. 121 Податкового Кодексу України, а саме платником не надано до ДШ у м. Житомирі при проведенні перевірки оригінали або копії документів.

- пп. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 та пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на дадану вартість", порушення виникло в зв`язку з включенням до складу податкового кредиту суми ПДВ за придбаний товар від ФОП ОСОБА_2 до складу податкового кредиту квітня місця 2010 року включена сума ПДВ 8600,00 грн. відповідно ПН №36 від зазначеного постачальника , що на 1221,00 грн ПДВ більше ніж зазначено в ній.

На підставі вказаного акту Державною податковою інспекцією у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби винесено податкові повідомлення - рішення від 03.12.2012 року, а саме:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 34767,00 в т.ч. 29457,00 грн. - за основним платежем, 5310, 00 грн. - за штрафними санкціями;

№, у зв`язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) на загальну суму 510,00 грн.;

- №, у зв`язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) на загальну суму 1022,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з позовом.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.10.2013, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2016 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 09.10.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

12.02.2019 Житомирським окружним адміністративним судом, з урахуванням правової позиції викладеної в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.05.2016, прийнято рішення, яким позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 3 грудня 2012 року №, , .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 03.12.2012, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) на загальну суму 1022,00 грн., слід зазначити наступне.

Так, в акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 не подавав до ДПІ у м.Житомирі відомості про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків форми 1-ДФ, чим порушив 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 51.1 ст. 51, та пп. б п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України.

Згідно з ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, в тому числі, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

Стаття 51 Податкового кодексу України визначає порядок подання відомостей про суми виплачених доходів платникам податків - фізичним особам.

Так, податковий агент зобов`язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Відповідно до норм п.п. 14.1.180 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Відповідно до п. 297.1 ст. 297 ПК України 297.1. Платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

6) виключено.

Аналіз наведених норм свідчить, що якщо фізична особа-підприємець отримувач доходів є платником єдиного податку, то згідно з п. 297.1 ПКУ він звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані внаслідок господарської діяльності платника та оподатковані єдиним податком.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 30.05.2016 вказав, що обов`язок нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, подавати податкову звітність та нести відповідальність за порушення виникає у податкового агента лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку протягом звітного періоду. Проте, суди попередніх інстанцій не дослідили, чи мав позивач статус податкового агента, зокрема чи здійснював він нарахування сум оподатковуваних у розумінні податкового кодексу доходів платникам податку - фізичним особам протягом кожного зі звітних періодів - чотирьох кварталів 2011 року.

Так, судом першох інстанції було встановлено, що у акті перевірки зафіксувано факт не подання позивачем податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, форми 1ДФ, за кожен з 4-х кварталів 2011 року. При цьому податковий орган посилається на факти виплат позивачем як податковим агентом доходів конкретним платникам податку в конкретних сумах.

Однак, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що ФОП ОСОБА_1 взагалі не подавав до ДПІ у м.Житомирі, відомості про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, що тягне за собою накладання штрафів відповідно до п.119.2 ст.119 ПК України, оскільки, слід зазначити, що позивач не є податковим агентом у розумінні ПК України, а тому у нього був відсутній обовязок щодо подання до податкового органу звітів форми 1-ДФ у 2011 році.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 03.12.2012, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) на загальну суму 1022,00 грн.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 03.12.2012, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 34767,00 в т.ч. 29457,00 грн. - за основним платежем, 5310, 00 грн. - за штрафними санкціями, слід зазначити наступне.

В акті зазначено, що проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2011р. встановлено завищення задекларованих суб`єктом підприємництва показників у рядку (10.1- 16.3) декларацій всього у сумі 15785 грн., в тому числі: січень 2010 року в сумі 219 грн., квітень 2010 року в сумі 1221 грн., травень 2010 року в сумі 1401 грн., червень 2010 року в сумі 1259 грн., липень 2010 року в сумі 1662 гри., серпень 2010 і в сумі 2169 грн., лютий 2011 року в сумі 644 грн., червень 2011 року в сумі 933 грн., липень 2011 року в сумі 2009 грн., серпень 2011 року в сумі 523 грн., листопад 2011 року в сумі 1838 грн. та за грудень 2011 р. в сумі 1907 грн., чим порушено 7.4.1 пп. 7.4.2 пп. 7.4.3 пп. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7 та пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97 ВР зі змінами та доповненнями, та п.198 пп. г п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 та п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-ІV.

Зазначене порушення виникло в зв`язку з включенням до складу податкового кредиту ПДВ за придбані товари та матеріали, факт використання яких у операціях, пов`язаних з отриманням доходу. не підтверджено відповідними документами (акти виконаних робіт та послуг, акти списання матеріалів, норми на використання сировини та матеріалів при організації робіт та послуг, акти списання сировини та матеріалів при реалізації конкретних робіт послуг, виробничу собівартість на надані (реалізовані) роботи та послуги при здійсненні підприємницької діяльності та отриманні при цьому доходів), тобто товари та матеріали які не використовувалися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, порушення виникло у зв`язку з включенням до складу податкового кредиту ПДВ за придбаний товар від ФОП ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , до складу податкового кредиту квітня місяця 2010 р. включена сума ПДВ 8600 грн., відповідно ПН № 36, від зазначеного постачальника що на 1221 грн. ПДВ більше ніж зазначено в ній, чим порушено пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 та пп. 7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Так, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 30.05.2016 зазначив, що суди повинні були дослідити всі господарські операції з поставки позивачем товарів ряду контрагентів, за якими податковий орган вважає відбулося заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, - з`ясувати зміст таких операцій, чи є такі операції об`єктом оподаткування та чи нараховувалися позивачем податкові зобов`язання з податку на додану вартість.

Встановлено, що у ході судового розгляду позивач посилався на факт повідомлення ним про злочин з приводу підроблення податкових декларацій з податку на додану вартість за вересень 2010 року та січень 2011 року та розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України - службове підроблення.

В матеріалах справи, міститься належним чином засвідчена копію ухвали апеляційного суду Житомирської області від 20.07.2016 за змістом якої фактично підтверджено втрату декларацій з податку на додану вартість ФОП Мяснова з податку на додану вартість за січень 2011 року (а.с.107-108).

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 було витребувано у Житомирської обласної прокуратури наступні докази, які мають значення для правильного вирішення справи: належним чином засвідчену копію податкову декларацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за вересень 2010 року, яка міститься в кримінальному провадженні №0000001 від 11.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Проте, вимоги ухвали суду виконано не було, жодних доказів, які слугували підставою для винесення спірних наказів суду не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що деякі з порушень, зафіксованих у акті перевірки, що вплинули на формування податкового повідомлення-рішення, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що має бути враховано при визначенні відповідного податкового зобов`язання, та відповідно, вказана сума має бути скорегована.

Разом з тим, відповідно до п.5 Наказу Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204 "Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків" якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня в тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства.

З наведеного вбачається, якщо за результатами судового оскарження грошове зобов`язання, штрафні санкції, пеня, визначені у податковому повідомленні-рішенні зменшуються, шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, з урахування рішення суду.

Оскільки визначення суми податкового зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні, є дискреційною функцією суб`єкта владних повноважень, суд позбавлений можливості коригувати грошове зобов`язання в бік його збільшення або зменшення.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач визначив суму грошового зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні з порушенням норм чинного законодавства, а тому податкове повідомлення - рішення № від 03.12.2012 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 03.12.2012, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) на загальну суму 510,00 грн., то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення вказаної вимоги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 3 ст. 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Приписами ст. 121 Податкового кодексу України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 30.05.2016 вказав, що при вирішенні справи щодо податкового повідомлення-рішення від 03.12.2012 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510 грн. на підставі п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України за таке порушення як ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, суди мають надати належну оцінку запитам контролюючого органу до позивача про надання документів до перевірки та з`ясувати, чи були надані такі документи позивачем.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в ході проведення перевірки ОСОБА_1 вручено запит за № 32721/М/17-2-Бр. від 12.10.2012 р. про надання необхідних документів та письмових пояснень, який отриманий ФОП ОСОБА_1 15.10.2012 р., та повторний запит про надання документів які не були надані для перевірки за №36306/М/17-2-Бр. від 01.11.2012 р., який отриманий ФОП ОСОБА_1 01.11.2012 р. Вищезазначені запити надано з метою отримання відомостей про склад валових витрат, включених до декларації про доходи за 2011 р. і з метою перевірки правильності включення до складу валових витрат сировини та матеріалів які безпосередньо стосуються отриманого доходу, та надання будь-яких відомостей, та документів (норми на використання сировини та матеріалів при реалізації робіт та послуг, акти списання сировини та матеріалів при реалізації конкретних робіт та послуг, виробничу собівартість на надані (реалізовані) роботи та послуги при здійсненні підприємницької діяльності та отриманні при цьому доходів).

У матеріалах справи містяться копії відповідей ФОП Мяснова на запити контролюючого органу, які було надано у період з 12.10.2012 по 02.11.2012 разом з доданими до них документами, які витребовував контролюючий орган.

Такі копії відповідей було надано до суду самим контролюючим органом у ході розгляду даної справи та засвідчено печаткою.

Вказані обставини та документи, які їх підтверджують спростовують позицію контролюючого органу викладену в акті про ненадання документів за №603/17-2/ від 13.11.2012, який слугував підставою для винесення податкового повідомлення - рішення № від 03.12.2012.

Отже, з наведеного вбачається, що ФОП ОСОБА_1 було надано усі відомості та документи, які б підтверджували факт понесених витрат на сировину та матеріали в розрізі окремих операцій та які підтверджують пов`язаність їх з отриманими доходами ФОП ОСОБА_1 , а тому у контролюючого органу були відсутні правові підстави для застосування до нього штрафу передбаченого п.121.1 ст.121 ПК України, що спростовує доводи апелянта про не зясування судом першої інстанції, які саме документи надані позивачем для перевірки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2012, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) на загальну суму 510,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 липня 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Біла Л.М. Драчук Т. О.