Справа № 462/4268/19
Суддя: Галайко Н. М.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/4268/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Галайко Н. М.,

за участю секретаря Фрейдун А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про скасування постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 621302 від 25 червня 2019 року, винесену інспектором патрульної поліції УПП у м. Львові ДПП Іванишин Павлом Петровичем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову покликається на те, що оскаржуваною постановою його було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 340 грн. Позивач вважає постанову протиправною. Зазначає, що причиною складання на нього оскаржуваної постанови було те, що він, нібито, керував автомобілем, у якого вантаж виступав за межі габаритів більше ніж на 1 метр та не був позначений відповідно до розділу 30 Правил дорожнього руху. Окрім цього при перевірці документів було нібито встановлено, що транспортний засіб, яким керував позивач, не пройшов обов`язковий технічний контроль.

З приводу правопорушень повідомляє, що висновки інспектора поліції ґрунтувалися на припущеннях, оскільки ним не було здійснено замірів вантажу. Зауважує, що у постанові не міститься інформації про проведення замірів вантажу. Також зазначає, що транспортний засіб, яким він керував, не підлягає обов`язковому технічному огляду або контролю. З огляду на вказане, просить оскаржувану постанову скасувати, а справу закрити у зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення у його діях.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 липня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак подав 29 липня 2019 року заяву, у якій свої позовні вимоги підтримав і просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не забезпечив явку повноваженого представника, причин такої неявки суду не повідомив.

Враховуючи наведене, суд розглянув справу у відсутності сторін, на підставі долучених до справи доказів та у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 621302 від 25 червня 2019 року, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 25 червня 2019 року у м. Львові по вул. Стрийській, буд. 57, керував автомобілем Mercedes-Benz (д.н.з. НОМЕР_1 ), у якого вантаж виступав за габарити більше ніж на 1 метр та не був позначений відповідно до розділу 30. При перевірці документів встановлено, що транспортний засіб, яким керував водій, не пройшов обов`язковий технічний контроль. Зазначеними діяннями позивач порушив п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Пунктом 1 частини 2 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації.

Враховуючи наведену норму закону, можна зробити висновок, що автомобілі усіх типів, марок і моделей, які використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, підлягають обов`язковому технічному контролю.

У оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу того, що автомобіль, яким керував позивач, використовувався для перевезення пасажирів або вантажу з метою отримання прибутку.

З огляду на зазначене, суд погоджується з покликанням позивача про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспектором патрульної поліції було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме не були з`ясовані всі обставини справи, не було доведено вину водія.

Відповідно, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП є протиправним.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За п. 22.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту «з» пункту 30.3 цих Правил.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, Правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249) ; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак у оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення не було зазначено доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Окрім цього, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Відповідачем у свою чергу не було надано суду доказів того, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме що він перевозив вантаж, який на 1 метр виступав за габарити транспортного засобу.

Окрім цього інспектором поліції у оскаржуваній постанові не було зазначено, яким пристроєм було поведено вимірювання вантажу, не зафіксовано, на які саме довжину вантаж виступав за габарити автомобіля позивача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1,2,4,6 ст.77 КАС України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів».

Відповідачем по справі на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження в справі, не було подано відзиву на позовну заяву та доказів, що обґрунтовують доводи заперечень проти позову, зокрема, доказів того, що позивачем 25 червня 2019 року були вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд вважає, що обставини, викладені у позовній заяві, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, позовні вимоги є вмотивованими та підставними, а тому позовну заяву слід задовольнити, постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 621302 від 25 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 121, 241-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 621302 від 25 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання тексту судового рішення.

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: