Справа № 520/6146/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 серпня 2019 р. № 520/6146/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (м. Харків, вул. Сумська,78, ), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області (пр. Гагаріна, 1, 3 поверх, м.Харків, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування постанови, -

встановив :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради щодо складання Протоколу від 07.07.2017 року № 22 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Київського району м. Харкова, а саме щодо не підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_1 ;

визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року;

скасувати Постанову Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 13.09.2017 року №2011/17368/6317/22 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01.06.2017 року;

зобов`язати управління Виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , страхові виплати за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року негайно після проголошення судового рішення;

допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність дій, рішень відповідачів, у зв`язку з чим порушується його конституційне право на одержання страхових виплат.

Ухвалою суду від 25.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі.

Через канцелярію суду 09.07.2019 року представником відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області надано відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач зазначив, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, проте до теперішнього часу такий порядок не прийнято, отже відсутні правові підстави для виплати позивачу щомісячних страхових виплат за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року. Крім того відповідач зауважив, що позивачем пропущено строк встановлений КАС України для звернення до суду та не надано до суду жодного доказу поважності причин пропуску строку звернення до суду. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

19.07.2019 року від відповідача Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради через канцелярію суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач зазначив, що у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи суд встановив.

За даними Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивач перебуває на обліку з 01.09.2001 року та має зареєстрований страховий випадок (трудове каліцтво), що сталось 01.09.1982 року. За висновком МСЕК від 08.10.1992 року серія ВТЕ 34 № 033506 позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 50 % та третя група інвалідності безстроково.

У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції у м. Ровеньки Луганської області позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Харкова, де його поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується копією довідки від 08.11.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради. Зареєстроване місце проживання позивача як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .

Судовим розглядом встановлено, що Протоколом № 22 від 07.07.2017 року Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Київського району м. Харкова, прийнято рішення № 40/22 від 07.07.2017 року про відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат 526 внутрішньо переміщеним особам, зокрема позивачу, у зв`язку з встановленням факту відсутності особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 7261 від 30.06.2017 року відповідно до п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Рішенням Управління № 12 від 07.07.2017 року скасовано низку довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, зокрема позивача (довідка № від 14.11.2014 року).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Відділення ВД ФССНВУ у м. Харкові від 07.07.2017 року №2011/17368/6317/22 припинено виплату позивачу щомісячної страхової виплати в розмірі 3946.86 грн. з 01.06.2017 року із зазначенням причини припинення: не підтверджено місце проживання протоколом Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам адміністрації Київського району від 07.07.2017 року № 22.

За заявою позивача до Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 09.11.2017 року, відповідно до якої позивач просив виплатити йому раніше призначену страхову виплату за період в якому не проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду Луганської області м. Ровеньки та продовжити раніше призначену страхову виплату (на період безстроково), постановою Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 01.12.2017 року №2011/17368/6317/23 продовжено позивачу раніше призначену щомісячну грошову суму (страхову виплату) в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 3946,86 грн. з 01.11.2017 року.

Проте, за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року позивач страхові виплати не отримав.

22.05.2019 року позивач через свого адвоката звернувся до Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області із адвокатським запитом щодо надання інформації про законні правові підстави невиплати позивачу страхових виплат з моменту взяття на облік відповідачем.

Листом № 15.02-14/3580 від 27.05.2019 року Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області повідомлено представника позивача повідомлено про підстави припинення виплат та долучено копії постанов від 07.07.2017 року № 2011/17368/6317/22 та від 01.12.2017 року № 2011/17368/6317/23.

Не погоджуючись з діями відповідачів та невиплатою страхових виплат з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог та враховуючи наведені обставини, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

Як передбачено положеннями п. 3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо перемішеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Відповідно положень п. 6 Порядку № 365 за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

Як передбачено п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішення про припинення виплат внаслідок не підтвердження місця проживання прийняте на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складений за результатами перевірки фактичного місця проживання позивача та листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.04.2017 року № 0.64-12699/0/15-17.

Що стосується листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.04.2017 року № 0.64-12699/0/15-17, з інформацією про перетин кордону у період з лютого по квітень 2017 року, суд зазначає, що його зміст не свідчить про відсутність під час перевірки позивача за місцем проживання.

Будь яких інших доказів які б свідчили про відсутність під час перевірки позивача за місцем проживання, а саме за адресою зазначеною у акті № 7261 від 30.06.2017 року: АДРЕСА_3 , відповідачем до суду не надано.

Таким чином, рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради оформлене протоколом Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Київського району м. Харкова" № 22 від 17.0972017 року в частині відмови в призначені (відновленні) ОСОБА_1 з підстав не підтвердженням фактичного місця проживання, прийнято в супереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач зокрема просить суд визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради щодо складання Протоколу від 07.07.2017 року № 22 "Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Київського району м. Харкова", а саме щодо не підтвердженням фактичного місця проживання ОСОБА_1 .

При цьому, приписами чинного законодавства управлінню праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради надано право на складання вищевказаних протоколів.

Крім того, оскаржувані дії щодо складання вказаного рішення не можуть нести негативні наслідки для позивача. Натомість негативні наслідки може нести саме рішення.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання протиправними дії управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради щодо складання Протоколу від 07.07.2017 року № 22 "Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Київського району м. Харкова", а саме щодо не підтвердженням фактичного місця проживання ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд для ефективного захисту прав позивача, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради оформлене протоколом Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 40/22 від 07.07.2017 в частині відмови в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 .

Що стосується інших позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон №1706-VII), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 12 Закону України № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз. 3 п. 2 постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції").

За приписами п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі-постанова № 365) встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до пп.2 п. 12 постанови № 365 соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/ перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Так, страхові виплати позивачу припинено у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/ перебування.

Як встановлено судом, відповідачами не надано належних доказів які б свідчили про відсутність під час перевірки позивача за місцем проживання.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат, як відсутність за місцем проживання, не встановлено.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому право на отримання страхових виплат як вже зазначалось судом вище є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді страхових виплат суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області допущено протиправні дії щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про скасування постанови Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 07.07.2017 року №2011/17368/6317/22 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01.06.2017 року.

З огляду на висновки суду про протиправність дій відповідача та з метою належного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати управління виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , страхові виплати за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання управління виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити страхові виплати негайно після проголошення судового рішення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що управлінням виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області не здійснено нарахування та виплату страхових виплат ОСОБА_1 за оскаржуваний період.

Положення ст. 1291 Конституції України, ст. 14 КАС України визначають, що рішення суду яке набуло законної сили є обов`язковим для виконання, а отже, обтяжують відповідача обов`язком вчинити певні активні дії на його виконання. Відповідно відповідач може вчинити такі дії добровільно. Доказів того, що відповідачем не буде виконано рішення суду добровільно позивачем не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині звернені на майбутнє, а отже не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що дії є активною поведінкою, в той час як відповідачем здійснювалася бездіяльність щодо припинення страхових виплат за період з 01.06.2017 року до 31.10.2017 року. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що саме бездіяльність Фонду соціального страхування щодо виплати позивачу страхових виплат за період з 01.06.2017 року до 31.10.2017 року є протиправною, а тому адміністративний позов з урахуванням виходу за межі позовних вимог підлягає частковому задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Харківській області Фонду соціального страхування України нарахувати та виплатити страхові виплати позивачу за період з 01.06.2017 року до 31.10.2017 року.

З приводу доводів відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Зважаючи на те, що предметом даного позов є захист соціальних прав позивача (відновлення виплати позивачу страхових виплат за відповідний період, які за своєю правовою природою є доходом та власністю, тобто матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (ст. ст. 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. ст. 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (ст. 24).

Відповідно до положень ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування №1105-XIV встановлено, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Системний аналіз ч.7 ст.47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" дає підстави дійти до висновку, що нею врегульовано випадок виплат страхових виплат за минулий час без обмеження строку - для особи, яка не одержувала страхові виплати з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно положень статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання страхових виплат є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов заявлено у межах строків передбачених ч. 2 ст.122 КАС України та відсутність правових підстав для визнання того, що позивачем пропущено строк на звернення до суду.

Щодо вимоги позивача про звернення рішення суду в частині присудження виплати страхових виплат в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу страхові виплати за відповідний період з 01.06.2017 року до 31.10.2017 року є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення страхових виплат за один місяць.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 243, 246, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради оформлене протоколом Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 40/22 від 07.07.2017 року в частині відмови в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року.

Скасувати постанову Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 07.07.2017 року №2011/17368/6317/22 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01.06.2017 року.

Зобов`язати управління виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (, адреса: 61001, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 1, 3 пов., ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 ) страхові виплати за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Звернути рішення до негайного виконання в частині присудження виплати страхових виплат в межах стягнення суми за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.