Справа № 295/3922/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Житомир справа № 295/3922/19

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Шевчук Т.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шайденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій незаконними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 14 березня 2019 року звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати незаконними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області;

- зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок його пенсії по нормі Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", з урахуванням середнього заробітку по Україні для призначення і перерахунку пенсії;

- стягнути з відповідача заборгованість з пенсійних виплат за період з 08.06.2015 по 10.03.2019 в сумі 27542,65 гривень, а також виплатити заборгованість, що буде накопичуватися з дня подання адміністративно позову до суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що має трудовий стаж 25 років 3 місяці 10 днів та з 08.06.2015 отримує пенсію і перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області. При цьому що розмір його пенсії на момент призначення становив 1144,00 грн., в період з 01.10.2017 по 01.07.2018 - 1373,00 грн., в період з 01.07.2018 по 31.12.2018 - 1435,00 гривень, в період з 01.01.2019 по 01.03.2019 - 1493,00 грн., а починаючи з 01.03.2019 він отримує пенсію в розмірі 1593,00 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку з тим, що при трудовому стажі понад 25 років він отримує соціальну пенсію, а навіть не мінімальну пенсію, він неодноразово звертався з письмовими заявами до відповідача та до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Так, з відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16.08.2018 він дізнався, що розмір його пенсії з 2015 року повинен становити 1307,80 грн., а не 1144,00 грн., як йому було нараховано відповідачем. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 вважає, що з 08.06.2015 його пенсія повинна була становити 1307,80 грн., і мала розраховуватися відповідачем наступним чином: 3764,40 грн. * 1,37589 * 0,25250 = 1307,80 грн., де: 3764,40 грн. - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; 1,37589 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати; 0,25250 - коефіцієнт страхового стажу.

Враховуючи зазначене, позивач вважає дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо визначення розміру його пенсії з 08.06.2015 на рівні 1144,00 гривень протиправними, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2019 року адміністративну справу №295/3922/19 направлено за підсудністю до Житомирського окружного адміністративного суду.

Вказана адміністративна справа №295/3922/19 надійшла до Житомирського окружного адміністративного суду 11 квітня 2019 року.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12.04.2019 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №295/3922/19 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Ухвалою судді від 16 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

07 травня 2019 року до суду на виконання вимог ухвали від 16.04.2019 надійшла уточнена позовна заява з усуненими недоліками.

Ухвалою судді від 08 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №295/3922/19 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

27 травня 2019 року судом було винесено ухвалу, якою витребувано у Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача надати витребувану судом інформацію в строк до 01 червня 2019 року.

30 травня 2019 року відповідачем до відділу документального забезпечення суду були надані належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.41-81), які суд витребував ухвалою від 27.05.2019.

Крім того, 30 травня 2019 року до суду надійшов відзив Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим.

На підтвердження такої правової позиції вказано, що з 09.06.2015 ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому відповідач зауважив, що до заяви про призначення пенсії позивач додавав довідку від 18.06.2015 № 14, видану СВК "Сінгури" про те, що йому була виплачена заробітна плата як учаснику духового оркестру в колгоспі «Пам`яті Леніна». Однак, вищезазначені періоди роботи з 1969 по 1973 роки не були зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 , так як в зазначеній довідці була відсутня інформація про дату та номер документу про трудові відносини (трудовий договір, угода, основне місце роботи тощо), період роботи із зазначенням "з" "по", тривалість трудової участі в господарстві, більш того було вказано, що вихододні відсутні. Натомість в подальшому, 17 травня 2018 року позивач звертався до відповідача із заявою №558 про здійснення йому перерахунку пенсії на підставі довідки від 17.05.2018 №140, виданої КУ "Трудовий архів" Житомирської районної ради. Згідно вказаної довідки Житомирським об`єднаним управління Пенсійного фонду України у Житомирській області було здійснено перерахунок пенсії позивача та враховано отриману ним додаткову заробітну плату за період з 1984 по 1989 роки.

Враховуючи зазначене, відповідач вказав, що за наявними у пенсійній справі документами ОСОБА_1 зараховано весь страховий стаж, що становить 25 років 3 місяці 10 днів, а його індивідуальний коефіцієнт страхового стажу для обчислення пенсії становить 0,25250 = (25 років х 12 + 3) : 1200. Водночас його індивідуальний коефіцієнт заробітку, який був обчислений шляхом ділення фактичної заробітної плати на середню заробітну плату в Україні за відповідний рік у розрізі за кожен місяць становить 1,37589. Відповідно розмір розрахованого середнього заробітну для обчислення йому пенсії становить 6059,90 грн. (1,37589 х 4404,35 грн. - середня заробітна плата по Україні за 2017 рік). Загальний розмір пенсії ОСОБА_1 становить 1579,00 гривень, з них: 1530,12 грн. - загальний розмір пенсії за віком, 66,88 грн. - індексація.

На підставі зазначеного, відповідач вважає, що при визначенні розміру пенсії позивача діяв відповідно до чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.36-39).

31 травня 2019 року до суду надійшло клопотання Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залишення без розгляду вимог позивача щодо перерахунку пенсії та виплати заборгованості з 08.06.2015 у зв`язку з пропуском позивачем процесуального строку на звернення до суду за захистом своїх прав (а.с.82-83).

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року в задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено. Крім того, 12 червня 2019 року судом було винесено ухвалу, якою адміністративну справу №295/3922/19 призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи на 01 липня 2019 року о 10:00.

Під час судового засідання, що відбулося 01.07.2019 за участі сторін, суд зобов`язав відповідача надати детальний розрахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії. У зв`язку з цим, судове засідання у справі було відкладено на 10:00 15 липня 2019 року.

В судовому засіданні, що відбулося 15 липня 2019 року представником відповідача був наданий витребуваний судом розрахунок пенсії ОСОБА_1 (101, 104-105). Також, під час судового засідання, представником Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було заявлено клопотання про заміну відповідача у справі (а.с.99-100). Ухвалою суду від 15.07.2019 вказане клопотання було задоволено та замінено відповідача в адміністративній справі №295/3922/19 з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Після з`ясування позиції сторін щодо спірних правовідносин та дослідження наявних у справі доказів, судом було оголошено перерву до 11:00 24 липня 2019 року.

24 липня 2019 року до суду з`явився позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, натомість представник відповідача проти позову заперечував з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.07.2015 ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі (правонаступником якого є Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) із заявою про призначення йому пенсії за віком (а.с.45).

За наслідками розгляду вказаної заяви до доданих до неї документів Управлінням Пенсійного фонду України в Житомирському районі був прийнятий протокол №1188 від 07.07.2015 про призначення ОСОБА_1 починаючи з 09.06.2015 пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Розмір призначеної пенсії становив 1144,25 гривень (а.с.41). Однак, ОСОБА_1 звертаючись з даним позовом до суду вказує, що з відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16.08.2018 він дізнався, що розмір його пенсії з 2015 року повинен становити 1307,80 грн., а не 1144,00 грн., а тому він звернувся з даним позовом до суду. При цьому позивач вказує, розмір його пенсії при призначенні повинен був розраховуватися відповідачем наступним чином: 3764,40 грн. х 1,37589 х 0,25250 = 1307,80 грн., де: 3764,40 грн. - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; 1,37589 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати; 0,25250 - коефіцієнт страхового стажу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також суспільні відносини з приводу призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-IV).

Згідно ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

Статтею 9 вищезазначеного Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону №1058-IV. Так, частиною першою вказаної статті (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

З аналізу вищезазначеної статті вбачається, що розмір пенсії кожної особи визначається індивідуально і залежить від отриманої особою під час роботи заробітної плати, з якої визначається розмір заробітної плати для обчислення пенсія, а також від набутого такою особою страхового стажу, з якого визначається коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку стажу ОСОБА_1 , здійсненого Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі при призначенні позивачу пенсії вбачається, що його загальний стаж становить 25 років 3 місяці 10 днів (а.с.42).

При цьому як встановлено судом з матеріалів пенсійної справи позивача, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 було надано довідку від 18.06.2015 № 14, видану СВК "Сінгури" про розмір виплаченої йому заробітної плати за період з 1969 по 1973 роки, як учаснику духового оркестру в колгоспі "Пам`яті Леніна" (а.с.48). Однак, період роботи ОСОБА_1 з 1969 по 1973 роки учасником духового оркестру в колгоспі "Пам`яті Леніна" не був зарахований відповідачем до його страхового стажу, у зв`язку і тим, що у вказаній довідці була відсутня інформація про дату та номер документу що підтверджує трудові відносини ОСОБА_1 з колгоспом "Пам`яті Леніна", а також не було зазначено конкретний період роботи "з" "по", а вказано лише роки та не зазначено тривалість трудової участі в господарстві, натомість вказано, що вихододні відсутні.

У зв`язку з не зарахуванням вказаного періоду до страхового стажу, позивач 10.11.2015 звернувся до відповідача із повторною заявою щодо його зарахування до якої знову додав довідку від 18.06.2015 № 14, видану СВК "Сінгури" (а.с.55). З метою здійснення зарахування вказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 , відповідач звернувся до СВК "Сінгури" для отримання довідки що підтверджує період роботи позивача з 1969 по 1973 роки, що підтверджується копією листа від 16.11.2015 №9190/03 (а.с.52). З огляду на зазначене, позивача листом від 18.11.2015 №32/Ч-8 було повідомлено про направлення зазначеного запиту та про те, що питання перегляду розміру страхового стажу буде вирішено після надходження запитуваних даних (а.с.53-54).

Перевіряючи вказані дії відповідача на їх відповідність законодавству, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчислені стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Починаючи з 01.01.1966 стаж зараховується як повний рік, якщо членом колгоспу виконано встановлений мінімум трудової участі в колективному господарстві, в іншому - за фактичною тривалістю. У разі відсутності документів, які б підтверджували членство в колгоспі, обчислення стажу роботи в господарстві здійснюється за фактичною тривалістю на підставі довідок про час роботи.

Оскільки з наданої позивачем довідки від 18.06.2015 № 14, видану СВК "Сінгури" неможливо було встановити фактичну тривалість роботи ОСОБА_1 в колгоспі "Пам`яті Леніна", суд приходить до висновку, що не зараховуючи період роботи позивача учасником духового оркестру в колгоспі "Пам`яті Леніна" з 1969 по 1973 роки до його страхового стажу, відповідач діяв відповідно до вимог законодавства. Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось ОСОБА_1 в позовній заяві, що його загальний стаж становить 25 років 3 місяці 10 днів.

Коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, який враховується при призначенні пенсії, визначається відповідно до статті 25 Закону №1058-IV.

Зокрема, статтею 25 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) передбачено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = См х Вс / 100 % х 12, де:

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08 %.

Перевіряючи правильність визначення відповідачем коефіцієнту страхового стажу ОСОБА_1 , що був застосований при обчисленні розміру пенсії станом на дату її призначення (09.06.2015), суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом, загальний стаж позивача становить 25 років 3 місяці 10 днів, що дорівнює 303 повних місяці (25 років х 12 + 3 місяці = 303 місяці).

Таким чином, коефіцієнт страхового стажу ОСОБА_1 , визначений за формулою, зазначеною в ст. 25 Закону №1058-IV становить 0,34088 (303 х 1,35/100 % х 12 = 0,34088, де: 303 - сума місяців страхового стажу; 1,35 - величина оцінки одного року страхового)

Як вбачається з протоколу про призначення пенсії №1188 від 07.07.2015 (а.с.41), саме в такому розмірі - 0,34088 позивачем був визначений коефіцієнту страхового стажу ОСОБА_1 . Натомість, щодо доводів позивача про те, що при розрахунку його пенсії з 09.06.2015 відповідач повинен був застосувати індивідуальний коефіцієнт страхового стажу в розмірі 0,25250, суд зазначає наступне. Вказаний коефіцієнт в розмірі в розмірі 0,25250 був встановлений позивачу з 01.10.2017 (а.с.104) у зв`язку із внесенням 03.10.2017 змін до ст. 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині визначення величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, замість встановлених раніше 1,35 %.

З огляду на що, твердження позивача про необхідність застосування індивідуальний коефіцієнт страхового стажу в розмірі 0,25250 при розрахунку його пенсії з 09.06.2015 суперечить нормам чинного законодавства, оскільки до правовідносин з приводу визначення розміру пенсії позивача підлягають застосуванню ті норми закону, які були чинні на момент призначення йому пенсії, і які передбачали, що величина оцінки одного року страхового становить 1,35.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, врегульований статтею 40 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

При цьому, коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

Натомість, сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначається за формулою: Зв = З + Зд, де:

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зд - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, розрахована виходячи із передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону доплати, за місяць, за який визначається коефіцієнт заробітної плати (доходу), і яка визначається за формулою: Зд = Д/Т х 100 %, де: Д - сума доплати, здійснена відповідно до частини третьої статті 24 цього Закону; Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

З наявного у матеріалах справи розрахунку вбачається, що визначений відповідачем відповідно до ст. 40 Закону №1058-IV індивідуальний коефіцієнт заробітної плати ОСОБА_1 станом на дату призначення пенсії (09.06.2015) становив 1,13380, а заробітна плата позивача для обчислення пенсії була визначений відповідачем у розмірі 3356,75 гривень (а.с.43-44)

Натомість, зазначені у позовній заяві доводи ОСОБА_1 про те, що при розрахунку його пенсії при призначенні (тобто станом на 09.06.2015) повинен був застосований індивідуальний коефіцієнт заробітної плати в розмірі 1,37589 є хибними, оскільки позивачем не враховано, що його індивідуальний коефіцієнт заробітної плати в збільшився з 1,13380 до 1,37589 лише у жовтні 2017 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком із пенсійної справи позивача (а.с.78-79). При цьому, перерахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати був здійснений відповідачем за результатами розгляду звернення позивача із заявою про перерахунок від 29.11.2017 з доданою до неї довідкою Комунальної установи "Трудовий архів" Житомирської районної ради від 22.11.2017 №242 (а.с.58-61), а також після звернення із заявою від 17 травня 2018 року із заявою від 17.05.2018 про перерахунок із врахування довідки Комунальної установи "Трудовий архів" Житомирської районної ради від 17.05.2018 №140 (а.с.80-81).

Вказаний індивідуальний коефіцієнт заробітної плати був збільшений у зв`язку із врахуванням до заробітної плати, що враховується при обчисленні пенсії, отриманої позивачем за період з 1984 по 1989 роки додаткової оплати, вказаної у довідці Комунальної установи "Трудовий архів" Житомирської районної ради від 22.11.2017 №242 (а.с.61).

Оскільки вказані довідки від 22.11.2017 №242 та від 17.05.2018 №140, що підтверджують можливість врахування при розрахунку пенсії заробітної плати позивача за 1984 по 1989 роки, не надавались позивачем при призначенні пенсії, а тому збільшений з урахуванням такої заробітної плати індивідуальний коефіцієнт ОСОБА_1 в розмірі 1,37589 може бути застосований лише після надання позивачем таких документів.

З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними доводи позивача про необхідність застосування при розрахунку його пенсії з 09.06.2015 індивідуального коефіцієнту заробітної плати в розмірі 1,37589.

Помилковою є також і позиція відповідача, щодо застосування при визначенні розміру його пенсії станом на 09.06.2015 середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, в розмірі 3764,40 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся за призначенням пенсії у 2012 році.

Судом встановлено, що показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" враховується для обчислення пенсії, в 2012 році становив 2752, 95 грн., в 2013 році - 2979, 46 грн., а в 2014 році - 3149, 45 грн.

Таким чином, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, становить 2960,62 грн. (2 752, 95 грн. + 2 979, 46 грн. + 3149, 45 грн. / 3 = 2960,62 грн.), а не 3764,40 гривень, як це зазначає позивач.

Матеріалами справи підтверджено, що саме такий розмір середньої заробітної плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, який складає 2960,62 грн. був застосований відповідачем при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 09.06.2015 (а.с.104).

В контексті вищезазначеного, суд приходить до висновку, визначення відповідачем розміру пенсії ОСОБА_1 з 09.06.2015 на рівні 1144,00 гривень (3356,75 грн. х 0,34088 = 1144,00 грн., де: 3356,75 грн. - заробітна плата позивача для обчислення пенсії, визначена відповідно до статті 40 Закону №1058-IV; 0,34088 - коефіцієнт страхового стажу позивача, визначений відповідно до статті 25 Закону №1058-IV) відповідає нормам чинного на той час пенсійного законодавства.

З приводу твердження позивача, що у відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16.08.2018 (а.с.3) вказано, що розмір його пенсії з 2015 року повинен становити 1307,80 грн., а не 1144,00 грн., суд зазначає що воно не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у вказаному листі вказано основний розмір пенсії позивача станом на дату розгляду його звернення від 16.08.2018 №18515/Ч-11 та надання відповіді, оформленої листом від 03.09.2018 №Ч-3795, а не розмір з 2015 року, як це трактує позивач.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

В контексті зазначеного суд вказує, що за наслідками розгляду вказаної справи обставин, що свідчать про порушення відповідачем прав ОСОБА_1 , в тому числі і щодо визначення належного йому розміру пенсії, встановлено не було.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем під час розгляду справи доведено та підтверджено наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів правомірність дій останнього, щодо визначення при призначенні розміру пенсії ОСОБА_1 на рівні 1144,00 гривень.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову в задоволенні позову питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання дій незаконними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович

Повне судове рішення складене 06 серпня 2019 року