Справа № 520/6048/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 серпня 2019 р. № 520/6048/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, старший державний виконавець Чорний Артем Володимирович (майдан Захисників Вітчизни, буд. 7/8, 7 пов., м. Харків, 61001, ), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання незаконною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконною постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області Чорного А.В. від 06.02.2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу розмірі 30323.45 грн. на користь ОСОБА_2 в зв`язку з виниклою заборгованістю по сплаті аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_3 та скасувати її з припиненням в цій частині виконавчого провадження; стягнути судовий збір.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019року відкрито провадження по справі.

В судове засідання сторони не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями , які містяться у матеріалах справи. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши відомості про повідомлення відповідача та третьої особи про розгляд справи, клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, суд враховуючи положення ч.9 ст.205 КАС України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.

Судовим розглядом встановлено, на примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби м.Харків ГТУ юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження ВП 14869085 з примусового виконання виконавчого листа 2-232, виданого 11.09.2001 року Московським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З даними автоматизованої системи виконавчих проваджень https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors та листа «відмітки підприємств, установ і організацій про відрахування із заробітку боржника» (а.с.18) встановлено, що виконавче провадження по справі закінчено на підставі п.10 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», заборгованість по сплаті аліментів станом на 03.09.2009 року відсутня.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02.10.2018 року у справі 643/6252/18 з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з продовженням нею навчання, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня досягнення донькою повноліття з 24.09.2018 року і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років.

На підставі зазначеного рішення та виконавчого листа від 29.11.2018 року відповідачем по справі винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2018 року ВП № 57827118 (а.с.24).

Із долучених до матеріалів справи документів встановлено, що 06.02.2019 року відповідачем по справі проведено розрахунок заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-232 від 11.09.2001 року (а.с.14) у якому зазначено, що згідно розрахунку заборгованості від 22.06.2017 року борг станом на 22.06.2017 року становить 53180.78 грн. та з 01.01.2018 року по 24.09.2018 року -16231.84 грн. Згідно наведеного розрахунку сума заборгованості станом на 24.09.2018 року складає 60446.89 грн.

Внаслідок наявної заборгованості 06.02.2019 року відповідачем винесено постанову ВП № 14869085, якою на підставі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» до позивача застосований штраф у розмірі 50 % суми заборгованості по сплаті аліментів -30223.45 грн.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який вступив в дію з 28.08.2018.

Згідно із ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що зазначена норма не має зворотної дії у часі, оскільки не скасовує та не пом`якшує відповідальність особи.

Отже, суд зазначає, що з моменту набрання чинності частини 14 ст.71 Закону №1404 у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак, та обставина, що заборгованість у позивача зі сплати аліментів, у сумі платежів за три роки, утворилась починаючи з 2017 року, тобто, до набрання чинності зазначеної норми закону, а заборгованість за період з 28.08.2018 року не дорівнює розміру, визначеному вказаною статтею Закону, виключає можливість для застосування ч.14 ст. 71 Закону України № 1404 під час прийняття оскаржуваної постанови.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Враховуючи те, що позивачем доведено відсутність підстав для винесення постанови про накладення штрафу від 06.02.2019 року ВП № 14869085 в розмірі 30223.45 грн., суд вважає, що в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про закриття (припинення) виконавчого провадження , то суд вважає її такою, що не підлягають задоволенню, т.я., на думку суду вона є передчасною, оскільки в силу приписів п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваної рішення, а, отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, сума судового збору підлягає стягненню в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Московськуого відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 КАС України, суд -

вирішив

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 06.02.2019 року ВП № 14869085 про накладення на ОСОБА_1 штрафу розмірі 30323.45 грн.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп, за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області ()

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання). Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.