Справа № 200/7073/19-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 р. Справа№200/7073/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2019 року до Донецького окружного адміністративного надійшов позов ОСОБА_1 до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому позивачка просить суд:

- зобов`язати відповідача здійснити позивачці виплату пенсії за віком на загальних підставах за місцем зареєстрованого фактичного місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивачка є пенсіонером та перебуває на обліку в Ясинуватському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

20 березня 2017 року позивачка зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим, 13 травня 2017 року, на підставі її особистої заяви, вона була знята з обліку як внутрішньо переміщена особа за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ).

У зв`язку із наведеним зазначає, що виплата належної їй пенсії за віком повинна проводитися на загальних підставах у порядку встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI, без застосування до неї законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Ухвалою суду від 05 червня 2019 року, позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року по справі №200/12951/18-а, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення суми невиплаченої пенсії у розмірі 4675,29 грн. Визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року, та його зобов`язано відновити ОСОБА_1 нарахування та сплатити заборгованість за весь період починаючи з 01 вересня 2018 року.

На виконання зазначеного рішення відповідачем у квітні 2019 року нараховано та виплачено позивачці виниклу заборгованість у повному обсязі за період з 01 вересня 2018 року по квітень 2019 року, в сумі 15410,39 грн. Зазначено, що виплата пенсії позивачці відновлена на виконання рішення суду та проводиться по теперішній час. Посилаючись на те, що в управлінні відсутня заборгованість по виплаті пенсії перед позивачкою ОСОБА_1 на загальних підставах, у порядку встановленому Законом 1058-VI за місцем зареєстрованого фактичного проживання, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В поданих до суду 22 липня 2019 року письмових доповненнях до відзиву, відповідач зазначив, що нарахування та виплата заборгованості позивачці, відповідно до судового рішення, в повному обсязі, а саме за період з 01 вересня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 15410,39 грн. проведена основними відомостями (тип відомості 1-Основна) на загальних підставах, що підтверджується витягом з Підсистеми Призначення та Виплати Пенсії. В електронній пенсійній справі ОСОБА_1 відсутні особливості «94-Переселенець зареєстрований» та «4053-Переселенець не зареєстрований (за рішенням суду)», що дає підставу для виплати пенсії на загальних підставах основними відомостями. Зазначено, що станом на 19 липня 2019 року в управлінні відсутня заборгованість по виплаті пенсії позивачці відповідно до даного позову, а саме по виплаті пенсії за віком на загальних підставах у порядку, встановленому Законом №1058-VІ за місцем зареєстрованого фактичного місця проживання.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Ясинуватському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23 червня 2016 року №, позивачка ОСОБА_1 , значилась зареєстрованою як внутрішньо переміщена особа з АДРЕСА_2 , - за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними паспорта позивачки, громадянина України, серія: НОМЕР_1 , позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 березня 2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

22 червня 2017 року позивачка звернулась до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою в якій зазначила про зміну її зареєстрованого місця проживання згідно із паспортом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року по справі №200/12951/18-а, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дії неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення суми невиплаченої пенсії у розмірі 4675,29 грн. Визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року, та його зобов`язано відновити ОСОБА_1 нарахування та сплатити заборгованість за весь період починаючи з 01 вересня 2018 року.

Згідно із протоколом індивідуального перерахунку за період з 01 вересня 2018 року по 30 квітня 2019 року, позивачці ОСОБА_1 , в квітні 2019 року було нараховано та виплачено виниклу заборгованість за період з 01 вересня 2018 року по квітень 2019 року, в сумі 15410,39 грн.

За відомостями представлених відповідачем витягів з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, позивачці ОСОБА_1 , нараховано та виплачено пенсію, за період з вересня 2018 року по квітень 2019 року в загальній сумі 15410,39 грн. Тип відомості РД/ПП 1-Основна. За даними ІКІС ПФУ у відомостях про «Інші особливості» зазначено: Особливості: пенсіонер ОСОБА_1 , особливості за кодами: 75 - взятий на облік з електронної справи; 81 - призначення за рішенням суду; 401 - проведено перерахунок пенсії з01.01.2004 р.; 97 - проведено масовий перерахунок з 01.04.2002 р.; 406 - перерахунок наукових пенсій.

За відомостями представлених відповідачем витягів з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, такі Особливості виплати позивачці пенсії як: «94-Переселенець зареєстрований» та «4053-Переселенець не зареєстрований (за рішенням суду)» - відсутні.

Згідно із довідкою Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №787/02 від 13 червня 2019 року, позивачка ОСОБА_1 отримує пенсію за віком: з січня 2018 року по листопад 2018 року в сумі по 1558,43 грн./міс., з грудня 2018 року по лютий 2019 року по 1603,43 грн./міс., за березень 2019 року - 2926,00 грн., за квітень 2019 року - 2998,81 грн., та з травня 2019 року по червень 2019 року по 1793,73 грн./міс.

З листа відповідача за вих. №1743-Ц-о1 від 05.04.2019 року, наданого за результатами розгляду звернення позивачки, відповідачем було повідомлено, що позивачка отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ №1058-VI від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року по справі №200/12951/18-а, управлянням проведено нарахування та виплату пенсії на загальних умовах з 01.09.2018 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою на банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Постанова № 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі - Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є:

- паспорт громадянина України,

- тимчасове посвідчення громадянина України,

- посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання,

- посвідчення біженця,

- посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту,

- посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Нормами статті 6 зазначеного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до абзацу 2 пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі - Правила), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання (абзац 2 пункт 4 Правил).

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 , з 20 березня 2017 року зареєстрованим місцем проживання позивачки є: АДРЕСА_1 .

Згідно із п. 1.3 вищевказаних Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснене з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Таким чином, позивачка реалізувала своє конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, зареєструвавшись у встановленому законом порядку в смт. Верхньоторецьке Донецької області.

Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон № 1706 VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою, відповідно до норм частини першої статті 1 зазначеного Закону є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону № 1706 VII).

Нормами статті 5 Закону № 1706 VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що оскільки позивачка з 20 березня 2017 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , то положення зазначеного закону на неї не поширюються.

За таких обставин, суд доходить висновку, що виплата належної пенсії має бути здійснена управлінням на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI.

З аналогічних підстав суд визнає безпідставними посилання на норми постанов Кабінету Міністрів України, якими визначено порядок здійснення соціальних виплат (у тому числі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовуються до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 07 березня 2018 року по справі № 242/3044/17 (адміністративне провадження № К/9901/2631/17), від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11095/17 (адміністративне провадження № К/9901/163/17).

В своєму рішенні від 22 грудня 2018 року по справі №200/12951/18-а, за позовом ОСОБА_1 до Ясинуватського ОУ ПФУ Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення суми невиплаченої пенсії, яке набрало законної сили, Донецький окружний адміністративний суд також дійшов аналогічного висновку, встановивши, що позивачка реалізувала своє конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, та не прийняв доводи відповідача стосовно того, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою та проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції повинно проводитися з урахуванням законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами частини другої статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно пункту 9 частини першої статті 4 КАС України, відповідачем є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Так, частинами 1,2 статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Виходячи із системного аналізу наведених норм КАС України, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень її прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин, у зв`язку із чим вони потребують судового захисту.

Відповідно до статті 19 Конституції України, суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому відповідно до ст. 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 72 КАС України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно із ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року по справі №200/12951/18-а, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Ясинуватського ОУ ПФУ про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення суми невиплаченої пенсії. Визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачці з 01 вересня 2018 року, та відповідача зобов`язано відновити нарахування та сплатити заборгованість позивачці за весь період починаючи з 01 вересня 2018 року. В своєму рішенні суд також дійшов висновку аналогічного з правовими висновками Верховного Суду у справах № 242/3044/17, № 234/11095/17, зазначивши, що позивачкою реалізоване її конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, не прийнято доводи стосовно того, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою, та зазначено, що нормативно-правові акти які регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, жодним чином не застосовуються до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України. На виконання зазначеного судового рішення від 22 грудня 2018 року, відповідачем було відновлено нарахування та виплату пенсії позивачці, та у квітні 2019 року, виплачено виниклу заборгованість у повному обсязі за період з 01 вересня 2018 року по квітень 2019 року, в сумі 15410,39 грн.

В своїх письмових доповненнях до відзиву, відповідачем зазначено, що в електронній пенсійній справі ОСОБА_1 відсутні особливості: «94-Переселенець зареєстрований» та «4053-Переселенець не зареєстрований (за рішенням суду)», що дає підставу для виплати пенсії на загальних підставах основними відомостями, а також наголошено на відсутності заборгованості перед позивачко по виплаті пенсії за віком на загальних підставах у порядку, встановленому Законом №1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за місцем зареєстрованого фактичного місця проживання.

Як видно із представлених відповідачем, на підтвердження своїх заперечень, витягів з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, позивачці ОСОБА_1 , нараховано та виплачено пенсію за типом - 1-Основна. За даними ІКІС ПФУ, у відомостях про «Інші особливості», такі Особливості виплати позивачці пенсії як: «94-Переселенець зареєстрований» та «4053-Переселенець не зареєстрований (за рішенням суду)» - відсутні.

Таким чином з наведеного слідує, що нарахування та виплата пенсії позивачці ОСОБА_1 відповідачем проведені у повному обсязі на зальних підставах, у порядку, встановленому Законом №1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за місцем зареєстрованого фактичного місця проживання.

Доказів того, що нарахування та виплата пенсії позивачці здійснюється із застосуванням до неї законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, чи існування перед позивачкою будь-якої заборгованості, і, відповідно, наявності порушення з боку відповідача, як суб`єкта владних повноважень її прав, свобод або інтересів, за захистом яких вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом, суду не представлено.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачки про зобов`язання відповідача здійснити їй виплату пенсії за віком на загальних підставах за місцем зареєстрованого фактичного місця проживання, та про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,241-247,255,295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 86020, Донецька область, смт. Очеретене, м-р. Гідростроітелів, 12) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 05 серпня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Христофоров