Справа № 120/208/19-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/208/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

01 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року (рішення ухвалено суддею Дмитришеною Р.М. 23.04.2019 року в м.Вінниця, повний текст судового рішення складено 03 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням державної фіскальної служби у Вінницькій області видано вимогу від 06.11.2018 року за №Ф-143175-54 та нараховано борг (недоїмку) в розмірі 15 819,54 грн. Позивач вважає, що вимогу видано за результатами проведеної документальної перевірки, про яку позивача повідомлено не було. Зазначає, що підприємницька діяльність ним була зупинена ще у 2008 році. Протягом 2017-2018 років він також не здійснював підприємницьку діяльність. На момент припинення зайняття підприємницькою діяльністю вимоги про необхідність здійснення реєстрації припинення діяльності були відсутні.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , згідно із даними інформаційної системи "Податковий блок", зареєстрований 06.06.2008 Могилів-Подільською районною державною адміністрацією Вінницької області як фізична особа - підприємець, номер державної реєстрації 0000945.

Згідно інформації наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державну реєстрацію припинення позивача проведено 30.11.2018 згідно з рішенням про припинення №1005894.

У зв`язку з невиконанням суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 вимог статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за 2017 рік та за І, ІІ, ІІІ квартал 2018 року Головне управління державної фіскальної служби у Вінницькій області сформувало та надіслало на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 року за №Ф-143175-54 про сплату заборгованості з єдиного внеску станом на 19.10.2018 рік в розмірі 15 819,54 грн.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована Головним управлінням державної фіскальної служби у Вінницькій області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів виходить з такого.

Як уже зазначалося, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які підпадають під правове регулювання Закону України №2464-V1 від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - закон №2464-VІ).

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону №2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до статті 4 Закону, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 25 Закону №2464-VІ оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 0.04.2015 № 449 (далі - інструкція № 449).

Пунктом 3 розділу VIІ Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За змістом пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Системний аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної вимоги не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Щодо доводів апелянта, щодо неповідомлення про проведення документальної перевірки, за результатами якої сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 сформована на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів (відповідно до вимог статті 25 Закону №2464-V1, яка була чинна на момент прийняття рішення). Отже, посилання позивача на те, що вимогу про сплату боргу було сформовано за результатами проведеної перевірки, про яку його не було повідомлено, не відповідає дійсності та не підтверджується належними та допустимими доказами.

Також, колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що у 2008 році він зупинив підприємницьку діяльність та протягом 2017-2018 років не здійснював підприємницьку діяльність, оскільки вказані твердження спростовуються наявними у матеріалах справи документами, а саме: даними інформаційної системи "Податковий блок", з яких вбачається, що рішення про припинення зайняття підприємницькою діяльністю прийнято 30.11.2018 за №1005894.

Крім того, є безпідставними доводи позивача щодо того, що він протягом 2017-2018 років не займався підприємницькою діяльністю та не отримував прибуток, оскільки в силу частини 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника.

Щодо доводів позивача про те, що він працював директором психоневрологічного будинку - інтернату з 13.03.2007 по даний час і роботодавець сплачував за нього всі необхідні платежі, в тому числі і ЄСВ слід зазначити, що ця довідка за №763 від 11.01.2019 за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 не є належним та допустимим доказом сплати єдиного соціального внеску позивачем як фізичною особою - підприємцем у строки та розмірах, передбачених Законом №2464.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками, суду першої інстанції щодо того, що оскільки СПД ОСОБА_1 не виконав обов`язку зі слати єдиного податку, Головним управлінням державної фіскальної служби у Вінницькій області правомірно сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 № Ф-143175-54 та щодо відсутності підстав для її скасування.

Колегія суддів не бере до уваги аргументи позивача про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт що відповідно до вимог пункту 13 розділу VІІ Інструкції № 449 cтрок давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Щодо посилань апелянта на постанову Верховного Суду від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки предметом спору у даній справі є визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації наданої адвокату як самозайнятій особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Так, у відповідності до пп.14.1.226. ст.14 ПК України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 серпня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.