Справа № 400/469/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

02 серпня 2019 р.справа № 400/469/19
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні розглянув адміністративну справу

за позовомПрАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство", вул. Заводська, 22, с. Засілля, Жовтневий район, Миколаївська область, 57233

до відповідачаГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 13.11.18 р. № № 2, 2, 2, 2, 5
В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Засільське хлібоприймальне підприємство" (надалі - позивач або ПрАТ "ЗХПП") звернулось з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДФС у Миколаївській області), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 листопада 2018 р. № № 2, 2, 2, 2, 5.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що висновки ГУ ДФС у Миколаївській області про порушення ним вимог податкового та іншого законодавства, зроблені на підставі неповного з`ясування обставин або на підставі хибного тлумачення законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У відзиві відповідач просив відмовити в задоволені позову та навів доводи, які по суті відтворюють зміст акту перевірки ПрАТ "ЗХПП" (т. 1 а. с. 243-249).

Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23 квітня 2019 р. судом проведено підготовче засідання за результатами якого прийнято ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а. с. 9-10).

На підставі ст. 194 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), справа розглянута в письмовому провадженні (т. 2 а. с. 17).

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

У вересні-жовтні 2018 р. ГУ ДФС у Миколаївській області провела документальну планову виїзну перевірку ПрАТ "ЗХПП", результати якої оформлені актом від 25 жовтня 2018 р. № 2526/14-29-14-02/00955006 (надалі - Акт перевірки) (т. 1 а. с. 16-95).

У висновку Акту перевірки, серед інших порушень, які не вплинули на визначення позивачу податкових зобов`язань та нарахування штрафних санкцій, вказано на такі порушення:

- ст. 44 п. 44.1., п. 44.2., ст. 134 п. 134.1. пп. 134.1.1., ст. 135 п. 135.1. Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижений податок на прибуток підприємств на загальну суму 32 923,0 грн.;

- ст. 189 п. 189.1., ст. 198 п. 198.5., ст. 200 п. 200.1., п. 200.2. ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість (надалі - ПДВ) на загальну суму 434 855,0 грн.;

- ст. 201 п. 201.10. ПК України, а саме порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 7 828,33 грн.;

- ст. 201 п. 201.1., п. 201.7., п. 201.10. ПК України, зокрема відсутність реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 434 855,0 грн.;

- гл. 2 п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15 грудня 2004 р. № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320 (надалі - Положення № 637), чинного на період часу, охопленого перевіркою, що виявилось у неоприбуткуванні готівкових коштів в повній сумі їх фактичних надходжень в книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків, на загальну суму 41 721,78 грн.;

- ст. 3 п. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме 24 липня 2017 р. не забезпечено друкування на реєстраторі розрахункових операцій фіскального звітного чеку.

На підставі Акту перевірки, 13 листопада 2018 р. ГУ ДФС у Миколаївській області прийняла наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 2, яким за відсутність реєстрації протягом строку, передбаченого ст. 1201 п. 1201.2. абз. 2 ПК України податкових накладних на суму ПДВ 434 855,0 грн., застосований штраф в розмірі 217 428,50 грн.;

- № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 32 923,0 грн. і застосовано штрафну санкцію в розмірі 8 231,0 грн.;

- № 2, яким за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 7 828,33 грн. застосований штраф в розмірі 782,83 грн.;

- № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 434 855,0 грн. і застосовано штрафну санкцію в розмірі 108 714,0 грн.;

- № 5, яким застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в розмірі 208 608,90 грн. (т. 1 а. с. 139-148).

Не погодившись з цими рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України, яка своїм рішенням від 25 січня 2019 р. залишила скаргу без задоволення, а перелічені вище податкові повідомлення-рішення без змін (т. 1 а. с. 126-138).

Як вбачається з Акту перевірки, податкові повідомлення-рішення № № 2 і 2 прийняті ГУ ДФС у Миколаївській області на підставі того, що, на думку інспекторів, позивач повинен був включити до складу податкових зобов`язань з ПДВ вартість раніше придбаних ним молока згущеного та висівок пшеничних, терміни зберігання яких відповідно до ДСТУ закінчились і які, у зв`язку з закінченням терміну зберігання, не підлягають подальшій реалізації, тобто залишились невикористаними в господарській діяльності ПрАТ "ЗХПП". Крім того, позивач повинен був скласти і зареєструвати відповідні податкові накладні на цей товар, чого ним зроблено не було.

Суд знаходить ці доводи відповідача такими, що не ґрунтуються на приписах податкового законодавства.

30 червня 2015 р. позивач уклав з ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" договір поставки № 649/15-юв, відповідно до умов якого придбав молоко згущене варене "Іриска" 8,5% і молоко незбиране згущене з цукром (п. 1.1. і 1.2. договору) (т. 1 а. с. 149-150).

Ця господарська операція оформлена видатковими накладними від 30 червня 2015 р. на 48 334 кг молока незбираного згущеного з цукром, на суму 1 044 014,40 грн. і від 31 липня 2015 р. на 42 718,447 кг молока згущеного вареного "Іриска" 8,5%, на суму 1 056 000,01 грн. та двома податковими накладними з аналогічними показниками (т. 1 а. с. 151-154).

Одночасно з договором поставки, ПрАТ "ЗХПП" і ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" уклали договір зберігання, за яким зберігачу - ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" передано весь обсяг придбаного у нього товару (т. 1 а. с. 156-157, 159-160).

25 серпня 2015 р. ПрАТ "ЗХПП" і ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" уклали додаткову угоду № 1 до договору зберігання, згідно з якою зберігач має право змішати майно одного роду та однієї якості, з іншим аналогічним майном (т. 1 а. с. 158).

5 жовтня 2018 р. ПрАТ "ЗХПП" продало ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" молоко згущене варене "Іриска" 8,5% і молоко незбиране згущене з цукром в кількості, яка повністю співпадає з кількістю раніше придбаного товару (т. 1 а. с. 175-179).

28 вересня 2015 р. ПрАТ "ЗХПП" і ТОВ "Кіровоградспецснаб" уклали договір поставки № 28/09-1, за яким позивачу передано товар у виді висівок пшеничних в кількості 240 т за ціною 2 000,0 грн. за тонну (т. 1 а. с. 163-164).

На виконання цього договору поставки, 30 вересня 2015 р. ПрАТ "ЗХПП" і ТОВ "Кіровоградспецснаб" склали видаткові накладні на 30 т товару, на суму 60 000,0 грн. і на 210 т товару, на суму 420 000,0 грн. Також, складені дві податкові накладні (т. 1 а. с. 165-168).

30 вересня 2015 р. позивач, на підставі договору зберігання № 30/1, передав придбані висівки пшеничні ТОВ "Кіровоград-Хліб-2000" (т. 1 а. с. 171-172, 174).

2 листопада 2015 р. ПрАТ "ЗХПП" і ТОВ "Кіровоград-Хліб-2000" уклали додаткову угоду до договору зберігання, якою зберігач наділявся правом змішати майно одного роду та однієї якості, з іншим аналогічним майном (т. 1 а. с. 173).

8 жовтня 2018 р. ПрАТ "ЗХПП" поставило ТОВ "Укрграндпостач" товар у виді висівок пшеничних у кількості 240 т (т. 1 а. с. 180-190).

Відповідно до п. 9.1. пп. 9.1.1. ДСТУ 4274:2003 "Молоко незбиране згущене з цукром", такий продукт зберігають за температури від 0 до 100С і відносній вологості повітря не вищій 85% в герметичній тарі не більше 12 місяців з дня виготовлення, а - в негерметичній тарі - не більше 8 місяців з дня виготовлення.

ДСТУ 3016-95 "Висівки кормові пшеничні і житні" в п. 8.2. визначає, що гарантійний строк зберігання висівок - не більше 15 діб, а при вологості 16-16.5% - не більше 10 діб з дня виготовлення.

На підставі цих положень ДСТУ відповідач зробив висновок про те, що строк зберігання придбаного позивачем молока згущеного і висівок пшеничних сплинув, а тому позивач повинен визначити собі податкові зобов`язання з ПДВ.

Згідно з ст. 4 ч. 1 Закону України "Про стандартизацію", метою стандартизації в Україні є: 1) забезпечення відповідності об`єктів стандартизації своєму призначенню; 2) керування різноманітністю, застосовність, сумісність, взаємозамінність об`єктів стандартизації; 3) забезпечення раціонального виробництва шляхом застосування визнаних правил, настанов і процедур; 4) забезпечення охорони життя та здоров`я; 5) забезпечення прав та інтересів споживачів; 6) забезпечення безпечності праці; 7) збереження навколишнього природного середовища і економія всіх видів ресурсів.

Таким чином, державні стандарти України (ДСТУ), які розробляються на підставі цього Закону - це стандарти, що встановлюють загальні правила, принципи або характеристики, які стосуються діяльності чи її результатів в різних сферах економіки, з метою досягнення оптимального ступеня впорядкованості та одноманітності, але їх норми не регулюють податкових правовідносин і їх недотримання (порушення) не тягне за собою визначення податкових зобов`язань, а тому той факт, що товар позивача зберігався понад визначені ДСТУ строки, ніяким чином не впливає на його податкові зобов`язання з ПДВ.

Такий висновок суду підтверджується і тим, що в ПК України відсутні норми, які б встановлювали обов`язок платника податків у зв`язку з закінченням терміну зберігання товару, визначити податкові зобов`язання з ПДВ та скласти і зареєструвати відповідні податкові накладні.

Відповідач не звернув увагу на наявність у зберігача права на змішування товару позивача з іншим однорідним товаром, що передбачено ст. 941 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) і умовами договорів. В такому випадку, позивач має можливість отримання від зберігача товару відповідної кількості та належної якості, в тому числі і з урахуванням терміну зберігання.

Зауваження відповідача про те, що договір зберігання з ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" з боку позивача підписано особою, яка на момент його укладення не працювала на ПрАТ "ЗХПП" не заслуговують на увагу, так як недотримання (порушення) платником податків вимог цивільного чи іншого законодавства в цілому і зокрема дефекти правочину щодо форми та/або змісту, не має жодного впливу на податкові правовідносини і тим більш не є підставою для донарахування податків чи застосування штрафів.

Поза увагою ГУ ДФС у Миколаївській області залишилось і те, що ст. 204 ч. 1 ЦК України прямо встановлює презумпцію правомірності правочину, до того ж подальші дії сторін договорів поставки свідчать про його визнання обома сторонами.

Як слідує з розрахунку до податкового повідомлення-рішення № 2, окрім помилкового висновку відповідача про необхідність нарахування ПДВ на вартість товару, строки зберігання якого перевищують встановлені ДСТУ, ще однією підставою для донарахування позивачу ПДВ в розмірі 4 853,0 грн. і застосування штрафу в сумі 1 213,0 грн. послугувало те, що він не включив до складу податкових зобов`язань вартість робіт з поточного ремонту під`їзних колій, які не знаходяться на його балансі (т. 1 а. с. 251).

Опис цих порушень наведено на сторінках 20-21 Акту перевірки (т. 1 а. с. 35-36). Так, Актом перевірки зафіксовано, що між ПрАТ "ЗХПП" і ПАТ "Українська залізниця" 5 липня 2017 р. укладено договір про надання безповоротної фінансової допомоги для ремонту під`їзних колій № № 7, 8 на станції Засілля. Позивач не включив до складу податкових зобов`язань ПДВ з вартості цих ремонтних робіт, які не знаходяться на його балансі і не використовуються в господарській діяльності.

З приводу цих обставин позивач не надав жодних пояснень.

За правилами ст. 9 ч. 1 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 77 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При цьому, вимоги частини 2 цієї статті, яка покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності та принцип офіційного з`ясування обставин справи, закріплений в ст. 9 ч. 4 КАС України, не підмінюють обов`язку позивача навести свої доводи щодо протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, але в даній справі щодо донарахування ПДВ в розмірі 4 853,0 грн. і застосування штрафу в сумі 1 213,0 грн. позивач ніяк не обґрунтував свої вимоги.

У зв`язку з цим, суд відмовляє у визнанні протиправним і скасуванні податкового повідомлення-рішення № 2 в частині нарахування ПДВ на суму 4 853,0 грн. і застосуванні штрафу в розмірі 1 213,0 грн.

Також, не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № 2.

ГУ ДФС у Миколаївській області встановила, що за даними бухгалтерського обліку за ПрАТ "ЗХПП" рахується кредиторська заборгованість перед такими контрагентами:

- ТОВ "Хлібзавод 4" на суму 2 964,35 грн., за отримані в листопаді 2010 р. матеріальні цінності;

- ТОВ "Глорія ЛТД" на суму 4 544,0 грн., за інформаційні та консультативні послуги, отримані в жовтні 2012 р.

З обома постачальниками розрахунки позивач не провів.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки.

За правилами ст. 14 п. 14.1. пп. 14.1.1. "а" ПК України безнадійна заборгованість - це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до ст. 14 п. 14.1. пп. 14.1.257. ПК України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

У відповідності до п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" (надалі - П(С)БО), якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

П(С)БО 15 "Дохід" у п. 7 передбачає, що доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Таким чином, кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ "Хлібзавод 4" і ТОВ "Глорія ЛТД" в розумінні П(С)БО є іншим доходом, який включається до складу доходу звітного періоду, чого позивав не зробив.

Також, ГУ ДФС у Миколаївській області встановлено, що ПрАТ "ЗХПП" в грудні 2016 р. і вересні 2017 р. сплатило ТОВ "Югзернострой" 40 702,30 грн. і 69 698,17 грн. відповідно за роботи з монтажу обладнання, а в листопаді 2017 р. сплатило 65 000,0 грн. за модернізацію обладнання ПП НВФ "Током".

Позивач включив ці витрати до складу витрат виробництва та списав їх на собівартість виробленої продукції в 2016-2017 р.р.

Відповідно до п. 8 П(С)БО 7 "Основні засоби", первісна вартість об`єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків); витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження основних засобів.

Отже, витрати позивача на монтаж і модернізацію обладнання включаються до первісної вартості об`єкта основних засобів.

Об`єктом амортизації є вартість, яка амортизується. Нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації (п. п. 22 і 23 П(С)БО 7 "Основні засоби").

Нарахування амортизації проводиться щомісячно. Нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу починається з дати, що настає за датою, на яку об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання (п. 29 П(С)БО 7 "Основні засоби").

Таким чином, відповідач вірно встановив, що вартість монтажу і модернізації основних засобів підлягає амортизації протягом строку їх корисного використання і не включається до складу витрат в момент їх придбання.

Приймаючи податкове повідомлення-рішення № 2, відповідач виходив з того, що позивач порушив вимоги ст. 201 п. 201.10. ПК України в частині граничних термінів реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 7 828,33 грн.

Так, податкові накладні № 4 від 19 серпня 2015 р. та № 5 від 20 серпня 2015 р. зареєстровані позивачем лише 15 вересня 2015 р.

Разом з тим, розділ ХХ підрозділ 2 п. 35 Перехідних положень ПК України визначає, що норми пункту 1201.1 статті 1201 цього Кодексу, на підставі яких відповідач нарахував штраф, не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених до 1 жовтня 2015 року.

Так як обидві податкові накладні, за несвоєчасну реєстрацію яких відповідач нарахував штраф, складені до 1 жовтня 2015 р. (в серпні і вересні 2015 р.), в силу цих приписів ПК України, відповідач звільнений від фінансової відповідальності за їх несвоєчасну реєстрацію, а тому податкове повідомлення-рішення № 2 є протиправним і підлягає скасуванню.

З приводу оприбуткування позивачем готівки в касі, суд зазначає таке.

Позивач в своїй діяльності використовує реєстратор розрахункових операцій (надалі - РРО) "Вамп-мікро" № ХМ48000514, зареєстрований 13 квітня 2016 р. Книга обліку розрахункових операцій (надалі - КОРО) № р/1 зареєстрована одночасно з РРО.

Пункт 2.6. Положення про ведення касових операцій у Національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15 грудня 2004 р. № 637 (надалі - Положення № 637) визначає, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Таким чином, процес оприбуткування готівки в касі складається з двох послідовних взаємопов`язаних етапів: 1) фіксація повної суми надходження готівки у фіскальних звітних чеках РРО та 2) облік готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих операцій є порушенням порядку оприбуткування готівки в касі і тягне за собою фінансову відповідальність.

Актом перевірки ПрАТ "ЗХПП" зафіксовано, що позивач двічі не оприбуткував готівкові кошти в повній сумі їх фактичних надходжень в день одержання готівки у КОРО:

- Z-звіт № 0023 від 22 серпня 2016 р. на суму 31 900,0 грн. оприбутковано в КОРО лише 25 серпня 2016 р.;

- 24 липня 2017 р. через РРО проведено операцію на суму 9 821,78 грн., фіскальний звітній чек роздруковано 25 липня 2017 р., в КОРО готівка оприбуткована також 25 липня 2017 р.

Позивач зазначає, що дані обставини не відповідають дійсності і ним дотримано процедуру оприбуткування готівки: кошти в сумі 31 500,0 грн., відповідно до квитанції № 15 від 22 серпня 2016 р., здані до банку, а неможливість своєчасного оприбуткування готівки 24 липня 2017 р. обумовлена відсутністю електроенергії. Крім того, накладення штрафу за дані порушення відбулось поза межами граничних строків, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Суд критично оцінює дані доводи позивача.

Сдача позивачем готівки до банку ніяк не спростовує порушення вимог Положення № 637 в частині оприбуткування готівки в КОРО не в день її фактичного надходження. Що стосується посилання позивача на відсутність електроенергії 24 липня 2017 р., то Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затверджений наказом Міністерства фінансів України 14 червня 2016 р. № 547, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 5 липня 2016 р. за № 920/29050 (надалі - Порядок № 547) встановлює, що використання КОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій (п. 6 гл. 4 розділ ІІ Порядку № 547); сума готівки, що зберігається на місці проведення розрахунків до початку робочого дня, вноситься суб`єктом господарювання протягом робочого дня або перебуває на місці проведення розрахунків на момент виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії, записується в корінець розрахункової квитанції з позначкою "Службове внесення" (п. 7 гл. 2 розділ ІІІ Порядку № 547). Таким чином, Порядок № 547 передбачає алгоритм дій платника податків в разі виходу з ладу РРО або за відсутності електроенергії, але позивач таких дій не вчинив.

Відповідно до п. 1 абз. 3 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 р. № 436/95 (надалі - Указ № 436/95), у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Загальна сума неоприбуткованої позивачем готівки склала 41 721,78 грн., відповідно, сума штрафу дорівнює 208 608,90 грн. (41 721,78х5=208 608,90) і саме на цю суму прийнято податкове повідомлення-рішення № 5.

Посилання позивача на норми ст. 250 ГК України є помилковими. Ця стаття в редакції, чинній до 1 січня 2011 р. встановлювала, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 2 грудня 2010 р. № 2756-VI, який набрав чинності з 1 січня 2011 р., статтю 250 ГК України доповнено частиною другою, згідно з якою зі сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначаються Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

З урахуванням викладеного, відповідач зробив обґрунтований висновок про порушення позивачем вимог Положення № 637 і на підставі Указу № 436/95 застосував штраф.

Той факт, що в подальшому Указ № 436/95 втратив чинність на підставі Указу Президента України "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України" від 20 червня 2019 р. № 418/2019 (надалі - Указ № 418/2019), не має значення, так як на момент вчинення позивачем порушення та прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення, він був чинним.

Стаття 58 ч. 1 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р., справа № 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено таке: "... Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.".

Оскільки Указ № 418/2019 не містить застереження про те, що його норми розповсюджуються на правовідносини, які виникли до його прийняття, він не може бути застосований до відповідальності позивача за порушення Положення № 637 і застосування штрафу на підставі Указу № 436/95.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: податкові повідомлення-рішення № 2 і № 2 підлягають скасуванню в повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення № 2 в частині збільшення грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 430 002,0 грн. і штрафу в розмірі 107 501,0 грн. В задоволенні решті позовних вимог суд відмовляє.

За правилами ст. 139 ч. 3 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову складає 1 011 543,23 грн. (позивач помилково розрахував 1 011 541,73 грн.). Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 15 173,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5044 від 15 лютого 2019 р. (т. 1 а. с. 4). Доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подавали. Загальна сума задоволених позовних вимог складає 755 714,33 грн., відповідно, пропорційно до задоволених вимог судовий збір підлягає присудженню на користь позивача в розмірі 11 335,71 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ПрАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" (вул. Заводська, 22, с. Засілля, Жовтневий район, Миколаївська область, 57233, ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ,) задовольнити частково.

2. Податкове повідомлення-рішення № 2, прийняте 13 листопада 2018 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ), визнати протиправним і скасувати.

3. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № 2, прийнятого 13 листопада 2018 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ), відмовити.

4. Податкове повідомлення-рішення № 2, прийняте 13 листопада 2018 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ), визнати протиправним і скасувати.

5. Податкове повідомлення-рішення № 2, прийняте 13 листопада 2018 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 430 002,0 грн. (чотириста тридцять тисяч дві гривні) і застосування штрафної санкції в розмірі 107 501,0 грн. (сто сім тисяч п`ятсот одна гривня), визнати протиправним і скасувати.

6. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № 5, прийнятого 13 листопада 2018 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ), відмовити.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ПрАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" (вул. Заводська, 22, с. Засілля, Жовтневий район, Миколаївська область, 57233, ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 11 335,71 грн. (одинадцять тисяч триста тридцять п`ять гривень сімдесят одна копійка).

8. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз