Справа № 826/8248/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8248/17 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркапласт" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркапласт" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 квітня 2017 року № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 21.04.2017 року № та № .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що відсутні підстави вважати доведеною реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Нікста», а отже прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень було правомірним.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркапласт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. За результатом перевірки складено акт від 10.04.2017 року № 142/26-15-14-01-02/35646626.

Проведеною перевіркою встановлено, зокрема, допущення ТОВ «Аркапласт» порушень податкового законодавства, а саме - п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 Податкового кодексу України, що призвело до заниження зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 76 519,00грн., в тому числі 27 660,00 грн. за 2014 рік, 48 859,00 грн. за 2016 рік та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на 132 844,00грн.

У зв`язку із встановленням зазначених порушень Головним управлінням ДФС у м. Києві 21.04.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 114 779,00грн., в тому числі 76 519,00грн. за основним платежем та 38 260,00 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- № , яким зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 132 844,00грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача позивач, після процедури адміністративного оскарження звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що волевиявлення позивача на укладення договорів було вільним та відповідало внутрішній волі, договори спрямовані на реальне настання передбачених ним наслідків, що вказує на необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо нереальності спірних господарських операцій.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З акту перевірки вбачається, що висновки податкового органу щодо завищення позивачем валових та амортизаційних витрат у період, що перевірявся, зумовлені нереальністю господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Нікста»

Так, між позивачем та ТОВ «Нікста» 10.02.2014 укладено договір купівлі-продажу виробничого обладнання № 20140210, згідно якого ТОВ «Нікста» зобов`язувалось поставити позивачу продукцію у технічно справному стані, яке було у користуванні, згідно специфікації, що є додатком № 1 до договору.

Розділом 2 договору встановлено, що обладнання продається в комплектації передбаченій у специфікації, експлуатаційною та іншою документацією, що видавалась на обладнання його виробником.

При передачі обладнання продавець зобов`язаний передати покупцю податкову та видаткову накладну та акти приймання-передачі обладнання. Обладнання передається у стані, що відповідає державним стандартам, технічним умовам які діють в Україні та сертефікатам відповідності, виданим на відповідне обладнання.

Відповідно до умов договору, ціну обладнання передбачено у специфікації. Ціна включає в себе вартість поставки обладнання в пункт прийому передачі (розділ 3 договору).

Згідно з п`ятим розділом договору, передача обладнання здійснюється у пункті прийому-передачі, на складі покупця, що знаходить за адресою : м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних,9.

Якість обладнання перевіряється та підтверджується покупцем після чого, оформляється акт приймання-передачі.

Крім того, пунктом 7.4 розділу 7 договору, на продавця покладено гарантійні зобов`язання протягом трьох місяців, з дня продажу обладнання.

В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином, позивачем до матеріалів справи надано копію акту приймання-передачі обладнання від 10.02.2014 року, відповідно до змісту якого позивачем прийнято обладнання від ТОВ «Нікста» загальною вартістю 886 940,00грн., в тому числі ПДВ на суму 147 823,33грн.

Крім того, позивачем надано копії видаткової накладної № 1 від 12.02.2014 року, податкової накладної № 2 від 12.02.2014 року, докази реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних та копії вантажно-митних декларацій поставки ТОВ «Нікста» обладнання вказаного у акті приймання-передачі на митну територію України.

Також позивачем здійснено у повному обсязі оплату за товар згідно вказаного договору, що не заперечувалось відповідачем.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підставою для виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов`язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов`язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб`єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

На переконання контролюючого органу, про наявність порушень податкового законодавства свідчать інформаційні бази даних податкового органу в розрізі контрагентів.

Разом з тим, відповідачем належно не досліджувались первинні документи щодо взаємовідносин контрагента позивача із значеним суб`єктом господарювання.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача в частині відсутності доказів фактичної поставки обладнання, що придбано позивачем відповідно до договору купівлі-продажу обладнання, оскільки умовами договору передбачено, що обов`язок з поставки обладнання покладено на продавця, при цьому вартість поставки включено в ціну обладнання.

Так, обладнання придбане позивачем на підставі Договору від 10.02.2014 у ТОВ «Нікста», перебувало в користуванні позивача з 2010 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору оренди від 15.07.2010 № 100715, укладеного між позивачем та ТОВ «Нікста», останнім передано позивачу в користування виробниче обладнання, перелік якого наведено у додатку № 1 до даного договору.

З аналізу акту приймання-передачі обладнання складеного до договору купівлі-продажу у повній мірі відповідає, за найменуванням та характеристиками, обладнанню, що відповідно акта приймання-передачі, укладеному до договору оренди.

Враховуючи викладене, аргументи щодо поставки товару є необґрунтованими, позаяк на момент укладення договору купівлі-продажу, предмет договору вже знаходився у користуванні позивача.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що відповідачем в акті перевірки не встановлено розбіжностей даних, які містять первинні бухгалтерські документи, а також не зазначено про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкової накладної, виписаної на ім`я позивача ТОВ «Нікста» вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що притягнення до відповідальності позивача з огляду на можливі неправомірні дії його контрагента суперечить вимогам закону, що, зокрема, підтверджується практикою ЄСПЛ.

В пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтверджено у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", зокрема у пункті 23 зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків, як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Відтак, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на протиправність, або нікчемність укладеного правочину між позивачем та ТОВ «Нікста».

Станом на дату укладення і виконання договорів між позивачем та ТОВ «Нікста», вказаний суб`єкт господарювання був зареєстрований у передбаченому законодавством порядку, являвся платником податку на додану вартість, тобто мав спеціальну податкову та цивільну правосуб`єктність.

Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару (робіт, послуг), відомості щодо якого містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та який перебуває на обліку в податковому органу, в тому числі зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність контрагента.

Акт перевірки не містить жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Нікста» скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.

Колегія суддів також зауважує, що апеляційна скарга не містить належного спростування аргументів суду першої інстанції у взаємозв`язку з нормами ПК України та обставинами справи, а відповідачем лише констатовано нереальність спірних господарських операцій, проте належно не доведено такі висновки.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 05.08.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук