Справа № 160/3826/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2019 року Справа № 160/3826/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
25.04.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі-відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 починаючи з 01.09.2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати, починаючи з 01.09.2018 р.
Також, разом з позовною заявою позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком. З вересня 2018 року позивачу не було перераховано пенсію, у зв`язку з чим, позивач звернувся на урядову гарячу лінію зі скаргою щодо припинення виплати пенсії. Відповідачем було надано відповідь, відповідно до якої вказано, що позивач не перебуває на обліку як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та продовження виплати пенсії можливе лише за умови отримання довідки внутрішньо переміщеної особи. Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 р. у даній справі відкрито провадження, задоволено клопотання позивача та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали суду 03.05.2019р. на адресу суду 16.05.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що у позивача є всі підстави для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та після цього буде можливо відновити виплати пенсії, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 р. витребувано у відповідача додаткові докази та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2019р. повторно витребувано додаткові докази у відповідача.
На виконання вимог вищезазначених ухвал суду, 15.07.2019р. відповідачем до суду надано додаткові докази витребувані судом.
Відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Так, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 14.12.2017р. позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною відміткою Покровської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яка міститься в паспорті позивача серії НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що з вересня 2018 року виплату пенсії позивачу було припинено.
14.03.2019 р. позивач звернувся до на урядову гарячу лінію зі скаргою щодо припинення йому виплати пенсії.
Листом від 02.04.2019р. №254/02.34 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що продовження виплати пенсії можливе за умови от римання позивачем довідки внутрішньо переміщеної особи та за результатом розгляду Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Покровської районної державної адміністрації.
Позивач вважає припинення Головним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області виплати пенсії протиправним, оскільки виїхав на постійне місце проживання в смт. Покровське Дніпропетровської області, на обліку як внутрішньо переміщена особа не перебуває та відповідних соціальних пільг не отримує, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Так, частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV, визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера;4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Судом встановлено, що в обґрунтування підстав припинення виплати пенсії відповідач зазначив про відсутність у позивача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Проте, суд вважає безпідставними та необґрунтованими такі доводи відповідача в обґрунтування підстав припинення виплати пенсії, оскільки, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, серед яких така підстава, як відсутність довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відсутня.
Суд зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, і не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
При цьому, реєстрація особи як внутрішньо переміщеної - це її право, а не обов`язок, та надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.
Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, при цьому, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.
Крім того, порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.
Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).
З наведеного вбачається, що визнання особи внутрішньо переміщеною відбувається лише на підставі її заяви. Отже, подання такої заяви обумовлено наявністю у особи, що звертається до відповідних органів зацікавленості у визнанні її внутрішньо переміщеною, що передбачає наявність відповідного волевиявлення особи на це.
Суд зазначає, що як саме звернення особи, так і внесення її до реєстру внутрішньо перемішених осіб не може бути здійснено за вказівкою органів державної влади, в тому числі і органів пенсійного фонду.
Таким чином, суд вважає, що ставлячи позивачу умову для поновлення виплати пенсії, а саме, постановлення його на облік як внутрішньо переміщеної особи, відповідач вийшов за межі власних повноважень.
Крім того, відповідачем не надано суду доказів наявності обставин, передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для припинення виплати пенсії позивачу.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, зазначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (преамбула до Закону № 1058-IV).
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.
Нормативно-правові акти ж Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, в цьому випадку, на отримання позивачем пенсії.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по припиненню пенсійних виплат позивачу починаючи з 01.09.2018 є протиправними, вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі чого, суд доходить висновку про необхідність зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати, починаючи з 01.09.2018 р.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, відповідач не довів правомірності припинення пенсійних виплат ї позивачу, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 починаючи з 01.09.2018 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати, починаючи з 01.09.2018 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) М.В. Дєєв

Рішення не набрало законної сили 31.07.2019р.

Помічник судді І.В. Калита

Згідно з оригіналом

Помічник судді І.В. Калита