Справа № 638/772/17
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відводі судді

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа №638/772/17

провадження №Зі/9901/218/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Єзерова А. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Громадської організації «Харківський антикорупційний центр» про відвід судді Тацій Л. В. у справі № 638/772/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , Громадської організації «Міські реформи», Громадської організації «Харківський антикорупційний центр», ОСОБА_5, Громадської організації «Критичне мислення» до Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Харківська обласна державна адміністрація про скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебуває справа № 638/772/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , Громадської організації «Міські реформи», Громадської організації «Харківський антикорупційний центр», ОСОБА_5, Громадської організації «Критичне мислення» до Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Харківська обласна державна адміністрація про скасування рішення.

18.07.2019 Громадська організація «Харківський антикорупційний центр» засобами поштового зв`язку надіслала заяву про відвід судді Тацій Л. В., яка була визначена для розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України).

На обґрунтування заяви позивач покликається на те, що суддя Верховного Суду Тацій Лариса Василівна є дочкою ОСОБА_4 , члена Виконавчого комітету Харківської міської ради. Тому у позивача є сумніви в неупередженості судді Тацій Лариси Василівни під час розгляду справи № 638/772/17, оскільки вона є дочкою члена Виконавчого комітету Харківської міської ради, який виступає відповідачем у цій справі.

Вказані обставини, на переконання заявника, викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Тацій Л. В., а тому просить його заяву про відвід судді задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.07.2019 заява ОСОБА_1 про відвід судді Тацій Л. В. визнана необґрунтованою. Справа № 638/772/17 для розв`язання питання про наявність підстав для відводу судді Тацій Л. В. передана до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який розглядатиме відповідне питання.

Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

30.07.2019 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Тацій Л. В. визначено суддю Єзерова А. А.

Розв`язуючи правові питання, порушені у заяві про відвід судді, Суд керується таким.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про наявність відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.

Тим часом з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Водночас Суд вважає за потрібне наголосити, що відповідно до частини третьої статті 39 КАС України відвід (самовідвід) також має бути вмотивованим, тобто для відводу судді потрібно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у його упередженості або необ`єктивності.

Як на підставу про відвід колегії суддів позивач покликається на юридичні приписи статті 36 КАС України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може безпосередньо свідчити про небезсторонність суду.

У цьому світлі Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної. Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» (безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості Суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція) має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним підходом», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи наявні очевидні факти, які можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, що свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, що можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Принцип об`єктивності судді є обов`язковою умовою належного виконання ним своїх посадових обов`язків. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тож коли сторони стверджують про брак об`єктивності в суддів, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не лише має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Водночас Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід, Cуд зауважує, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявляти самовідвід.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» наявність безсторонності визначається також і тим, чи забезпечуються умови, за яких сумніви у безсторонності суду були б неможливі.

Надаючи оцінку аргументам позивача, якими він обґрунтовує свою заяву, Суд доходить висновку, що такі не доводять прямого чи опосередкованого впливу родинних зв`язків між ОСОБА_4 та Тацій Ларисою Василівною на процесуальну діяльність судді Тацій Л. В щодо розгляду цієї справи.

Водночас Суд бере до уваги те, що Виконавчий комітет Харківської міської ради є колегіальним органом, рішення кого ухвалюються більшістю голосів членів, присутніх на його засіданні. Саме собою входження ОСОБА_4 до складу такого органу та його можлива участь в ухваленні рішення цього органу, не може свідчити про наявність упередженості або небезсторонності судді Тацій Л. В. під час розгляду справи, адже перевірці у межах розгляду цієї справи належить волевиявлення комітету, а не персональне волевиявлення його членів. Доказів, які б підтверджували інше, заявник Суду не надав.

Отже, обставини, на які посилається позивач, мотивуючи відвід судді у цій справі, є тільки суб`єктивним судженням та припущеннями, оскільки не підтверджуються жодними належними доказами та, відповідно, не можуть вважатись такими, що викликають розумні сумніви у неупередженості та об`єктивності судді. Вказане спростовує викладені у заяві про відвід висновки, що суддя не може відповідати принципам безсторонності та неупередженості.

За таких обставин, проаналізувавши викладені в заяві Громадської організації «Харківський антикорупційний центр» аргументи, Суд переконався, що немає жодних визначених процесуальним законом підстав для відводу судді у цій справі. Заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь судді Тацій Л. В. у розгляді цієї справи відповідно до статті 36 КАС України.

Окрім того, будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Тацій Л. В. в результатах розгляду цієї справи з матеріалів заяви не вбачається, жодних інших підстав, передбачених статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України для відводу судді позивач не зазначив.

Отже, у заяві Громадської організації «Харківський антикорупційний центр» про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Тацій Л. В. у справі № 638/722/17 треба відмовити.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 41 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у заяві Громадської організації «Харківський антикорупційний центр» про відвід судді Тацій Л. В. у справі № 638/772/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , Громадської організації «Міські реформи», Громадської організації «Харківський антикорупційний центр», ОСОБА_5 , Громадської організації «Критичне мислення» до Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Харківська обласна державна адміністрація про скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя А. А. Єзеров