Справа № 480/2170/19
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 р. Справа № 480/2170/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Провозіна О.І.,

представника відповідача - Будакова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/2170/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якій просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену у листі № С--14288-5666/21-18 від 19.12.2018, у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він звернувся до відповідача із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Однак відповідач, в порушення ст.118 Земельного кодексу України, відмовив йому у наданні відповідного дозволу. Позивач зазначає, що його заява відповідала вимогам Земельного кодексу України, а тому відмова відповідача є протиправною.

Ухвалою від 18.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

04.07.2019 відповідачем по справі надано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши про те, що землі, за рахунок яких планується відведення позивачу земельної ділянки у власність, відносяться до земель сільськогосподарського призначення, які раніше були надані громадянам для ведення особистих підсобних господарств. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що на запит відділу у Липоводолинському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 21.11.2018 № 315/107-18, Колядинецька сільська рада повідомила, що вона проти надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою.

За результатами розгляду поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, а також зважаючи на необхідність дослідження окремих доказів, суд дійшов висновку про необхідність виклику сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 10.07.2019 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, в судовому засіданні 23.07.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.11.2018 до Головного управління із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області звернувся ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідачем було розглянуто вищезазначену заяву (клопотання) заявника від 19.11.2018 та рішенням, викладеним у формі листа від 19.12.2018 № С-14288-5666/21-18, відмовлено у її задоволенні, оскільки землі, за рахунок яких планується відведення позивачу земельної ділянки у власність, відносяться до земель сільськогосподарського призначення (шифр рядка 21), які раніше були надані громадянам для ведення особистих підсобних господарств. Також у листі зазначено, що згідно листа Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 05.12.2018 № 384, сільська рада висловила свою позицію щодо непогодження відведення ОСОБА_1 земельної ділянки. У зв`язку з викладеним відповідач зазначив про неможливість надання відповідного дозволу (а.с. 13).

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, свою позицію обґрунтовує наступним.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21.06.2019 №18-5685/16-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», був затверджений проект щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства та надано вказаній особі у власність земельну ділянку площею 2,00 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 40).

Як вбачається з викопіювання, доданого позивачем до своєї заяви від 19.11.2018 та відповідно до пояснень, наданих відповідачем у відзиві на позовну заяву, місце розташування вказаної земельної ділянки збігається з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 , яка надана у власність ОСОБА_2 .

Згідно ч. 6-7 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що на час розгляду справи, враховуючи надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку.

У той же час, суд зазначає, що відповідач протиправно 19.12.2018 відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, виклавши відмову в листі № С--14288-5666/21-18, оскільки на час прийняття вказаної відмови, були відсутні підстави визначені ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, однак суд обмежений в праві скасувати вказану відмову, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій або рішень суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією або рішенням.

Обов`язковою ознакою дій або рішення суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Виходячи з наведеного, позивачем до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси.

Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.03.2018 по справі №805/3115/15-а.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що оскільки скасування оскаржуваної відмови, відповідно до Земельного кодексу України, автоматично не надає позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою, то оскаржувана відмова відповідача не є юридично значимою для позивача, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, у даному випадку відсутній об`єкт судового захисту в межах спірних правовідносин.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, вимоги позивача щодо стягнення на його користь судових витрат не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 05 серпня 2019 року.

Суддя С.М. Глазько