Справа № 520/3745/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
31 липня 2019 р. № 520/3745/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лісовицької О.Ю.,

представника третьої особи - Новикова В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ), третя особа Харківський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області визнати ОСОБА_1 пенсіонером за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області видати позивачу довідку, що відповідає пенсійному законодавству і де зазначено розмір і порядок обчислення пенсії ОСОБА_1 , в тому числі грошове забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виконати дії по перерахунку пенсії позивачу згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-12 від 09.04.1992 та матеріалів особистою справи ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він досяг загального пенсійного віку і для документального визначення цього факту звернувся із заявою до відповідача. Позивач зазначив, що відповідач надав відповідь, яка суперечить ст. 4 закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ, а саме містить в собі термін «пенсія за вислугу років», який відсутній в зазначеному законі. Також позивач зазначив, що відповідач у довідці № 759 не зазначив порядок нарахування пенсії, її розмір, тощо.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не згодний з вимогами позивача з огляду на те, що іншого способу визнання особи пенсіонером за віком, аніж призначення їй пенсій за віком, чинне законодавство не передбачає, у зв`язку з чим вважає, що позивач, звернувшись до суду з вимогою про зобов`язання відповідача визнати позивача пенсіонером за віком, обрав неналежний спосіб захисту. Представником зазначено, що відповідачем надіслано позивачу довідку, яка містить достовірну інформацію та відповідає чинному пенсійному законодавству. Довідка не містить інформацію про розмір та порядок обчислення пенсії, оскільки така інформація позивачем не запитувалась. Також представник відповідача зазначив, що права самостійно визначати розміри грошового забезпечення позивача управління не має. Відповідно до довідки Харківського обласного військового комісаріату про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України, № ФХ96768 від 22.03.2018, виданої ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, посадовий оклад складає 5500,00, оклад за військовим званням 1340,00, надбавка за вислугу років 3420,00, усього 10260,00 грн. Зазначена сума була врахована відповідачем для обчислення пенсії з 01 січня 2018 року, що відповідало вимогам чинного законодавства. Інші довідки для перерахунку пенсії позивача на адресу ГУПФУ не надходили.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що в підзаконному нормативному акті не передбачується виключний перелік грошового забезпечення, а лише вказано «з урахуванням». Грошове забезпечення військовослужбовців чітко зазначене в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Постанови Кабінету Міністрів є підзаконними нормативно-правовими актами, тобто вони лише уточнюють положення законів, а не змінюють останні.

Процесуальним правом надати письмові пояснення щодо позову та відзиву третя особа не скористалась.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи у судовому засіданні стосовно позову поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач перебуває на пенсії, на яку вийшов 26.02.1996 (пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ) по хворобі, відповідно до наказу Міністра оборони України № 0154 від 29.01.1993 п.59. При виході на пенсію позивачу було зменшено пенсійний вік, встановлений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначено пенсію відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на момент призначення позивачу пенсії), -а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше; б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ».

На сьогоднішній день позивач є пенсіонером, відповідно до ст.12 п. «в» Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

21 квітня 2016 року позивач досяг загального пенсійного віку 60 років.

20 грудня 2018 року позивач на своє звернення отримав відповідь від ДФС України № 14674/ФОП/20-40-15, де зазначено, що право щодо визначення фізичних осіб - підприємців, які відповідають всім вимогам, зазначеним у частині четвертій ст. 4 Закону № 2464, належить виключно ПФУ.

27 грудня 2018 року через свій персональний електронний кабінет на веб-порталі відповідача позивач звернувся з заявою про визнання позивача пенсіонером за віком, за результатами розгляду якої надано письмову відповідь листом від 31.01.2019 за вих. № ВЕБ-20001-ф-с-19-001709 №19/В-14 та довідку № 759 від 04.02.2019, в якій зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в харківській області та отримує пенсію за вислугу років.

Не погоджуючись із вказаним листом відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

Згідно з абз.1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як встановлено судом, позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену на умовах «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

З матеріалів справи вбачається, що позивач із заявою про призначення йому пенсії за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не звертався.

Суд зазначає, що іншого способу визнання особи пенсіонером за віком, аніж призначення їй пенсії за віком, чинне законодавство не передбачає.

З позовної заяви, а також з пояснень позивача у судовому засіданні, судом встановлено, що питання щодо визнання позивача пенсіонером за віком виникло у зв`язку з отриманням ним вимоги ГУ ДФС у Харківській області про сплату боргу та бажанням скористатися пільгою щодо звільнення від сплати єдиного соціального внеску за себе.

Необхідно зазначити, що частиною 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року від 16 до 26 років.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись до суду з вимогою зобов`язати відповідача визнати позивача пенсіонером за віком, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача видати позивачу довідку, що відповідає пенсійному законодавству, суд зазначає наступне.

17 січня 2019 року позивач звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України з проханням видати йому довідку про визнання його пенсіонером за віком.

У відповідь на звернення позивачу було надіслано довідку № 759 від 04.02.2019 про те, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ і отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд зазначає, що позивач при зверненні до Пенсійного фонду України не запитувалось інформації про розмір та порядок обчислення пенсії, а тому суд вважає, що довідка, надана позивачу на звернення, відповідає чинному законодавству, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні такої позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виконати дії по перерахунку пенсії позивачу згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-12 від 09.04.1992 та матеріалів особистою справи ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року Кабінету Міністрів Уіфаїни делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку зі зміною грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" перерахунок пенсії військовослужбовцям та деяким іншим особам здійснюється із урахуванням трьох складових оновленого грошового забезпечення, визначеного на 1 березня 2018 року - окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.

Суд зазначає, що врахування інших видів грошового забезпечення цією постановою не передбачено.

Відповідно до Порядку № 45 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснює перерахунок пенсії на підставі довідок, що надійшли від Харківського обласного військового комісаріату, в яких визначено розмір грошового забезпечення для такого перерахунку. Форма довідки про розмір грошового забезпечення позивача, в тому числі складові грошового забезпечення, передбачена додатком 2 Порядку № 45.

Права самостійно визначати розміри грошового забезпечення позивача відповідач не має.

Відповідно до довідки Харківського обласного військового комісаріату про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку визначеному рішенням Кабінету Міністрів України, № ФХ96768 від 22.03.2018, виданої ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, посадовий оклад складає 5500,00, оклад за військовим званням - 1340,00, надбавка за вислугу років - 3420,00. Усього - 10260,00 грн.

Судом встановлено, що зазначені суми враховані відповідачем для обчислення пенсії з 01 січня 2018 року, що відповідало вимогам чинного законодавства. Інші довідки для перерахунку пенсії позивача на адресу ГУПФУ не надходили.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу без врахування положень Порядку № 45 та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області діяло у відповідності до законодавства, чинного на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії, а саме: Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (в редакції на момент перерахунку пенсії позивача, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 103 від 21.02.2018).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в рішенні Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі№240/6263/18.

З приводу посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови КМУ № 103, суд зазначає наступне.

В силу приписів ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а не з моменту прийняття відповідного нормативно-правового акту.

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Таким чином, рішення у справі № 826/3858/18 за певних обставин може вплинути на права позивача лише з дати набрання ним законної сили.

Як встановлено судом вище, інші довідки для перерахунку пенсії позивача на адресу ГУПФУ не надходили, а тому у відповідача не виникло обов`язку щодо перерахунку пенсії за вислугу років позивача, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ), третя особа Харківський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , ) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 05 серпня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов