Справа № 1.380.2019.003264
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.003264
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог

31 липня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Даців Н .С .

при розгляді у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення коштів з Державної установи "Миколаївська виправна колонія"

В с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій містяться вимоги:

- стягнути з Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15362,16 грн;

- стягнути з Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів за компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 12701,10 грн, з урахуванням індексу інфляції.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач працював молодшим інспектором-кінологом відділу охорони державної установи «Миколаївська виправна колонія № 50» до 08 червня 2018 року. Наказом начальника колонії полковника внутрішньої служби Мицик Т.С. № 43 о/с від 08.06.2018 року позивача звільнено в запас Збройних Сил України за п.п. 7 п.1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію». Відповідно до зазначеного наказу, позивачеві зобов`язано виплатити грошову допомогу у зв`язку із звільненням з Державної кримінальної виконавчої служби України у відповідності у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у Державній кримінально-виконавчій службі України. Зазначає, що відповідач у день звільнення провів розрахунки, проте всупереч нормам чинного законодавства, не виплатив одноразову грошову допомогу у при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та не виплатив компенсацію за належні до видачі предмети речового майна на суму 12 701, 10 грн. Позивач вказує, що йому нараховано належне грошове забезпечення при звільненні по 30.06.2018 року у сумі - 44 759,68 грн. нараховано одноразова грошова допомога при звільнені за власним бажанням у сумі - 40 961,18 грн. але було відраховано у липні надмірно нарахованої частини відпустки у сумі 6 761,85 грн. та проведено відрахування у липні зайво нарахованого грошового забезпечення за період з 12.06.2018 року по 30.06.2019 року - 3 977,82 грн., що підтверджується довідкою про нарахування грошового забезпечення та компенсаційних виплат за період з 01.01.2018 року по 11.06.2018 року № 10/50-4-1127 від 8.11.2018 року державної установи «Миколаївська виправна колонія № 50». Зазначені нарахування надійшли на його особистий рахунок відповідно лише 11.07.2018 року у сумі - 13 903,83 грн. та 10.08.2018 року у сумі 15 721,76 грн. на загальну суму 29 625,59 грн., що підтверджується випискою з особового рахунка НОМЕР_1 . Отже, відповідачем допущено порушення строку розрахунку, що є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку. Позивач вказує, що згідно п.27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою КМУ від 14.08.2013 року № 578 під час звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення. Відповідно до п. 23 вказаного Порядку грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості. Пунктом 60 вищезазначеного порядку передбачено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках. Позивач вказує, що згідно довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна № 0050 від 02.07.2018 року загальна сума коштів, що підлягають виплаті в якості грошової компенсації, становить 12701,10 грн., однак таких позивач не отримав

Ухвалою від 08.07.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві, суть яких зводиться до того, що відповідно до Наказу МЮ України 925/5 від 28.03.2018 р. «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» Розділу ІІІ Компенсаційні виплати: Не вказано строки виплати одноразової грошової допомоги. Таким чином, Державна установа «Миколаївська виправна колонія (№50)» вважає, що здійснила виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби працівника Державної кримінально-виконавчої служби ОСОБА_3 , без порушень строку виплати. З приводу невиплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 12701,10 грн. пояснень не надано.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи згідно ч.2 ст. 122 КАС України встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовані правовідносини щодо несвоєчасного розрахунку є Кодекс законів про працю України (КЗпП України).

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У своєму рішенні від 16.01.2018 по справі № 446/509/16-ц Верховний Суд розглянув справу, в якій йдеться про відповідальність роботодавця у зв?язку із затримкою остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні працівника і строки позовної давності в такому випадку.

Верховний Суд, висловлюючи свою думку у цій справі, звернув увагу на офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Так, положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, тому позивач справді пропустив строк без поважних причин на це.

Позивач у позовній заяві вказує, що йому нараховане належне грошове забезпечення при звільненні по 30.06.2018 року у сумі - 44 759,68 грн. нарахована одноразова грошова допомога при звільнені за власним бажанням у сумі - 40 961,18 грн. але було відраховано у липні надмірно нарахованої частини відпустки у сумі 6 761,85 грн. та проведено відрахування у липні зайво нарахованого грошового забезпечення за період з 12.06.2018 року по 30.06.2019 року - 3 977,82 грн., що підтверджується довідкою про нарахування грошового забезпечення та компенсаційних виплат за період з 01.01.2018 року по 11.06.2018 року № 10/50-4-1127 від 8.11.2018 року державної установи «Миколаївська виправна колонія № 50».

Зазначені нарахування надійшли на його особистий рахунок відповідно лише 11.07.2018 року у сумі - 13 903,83 грн. та 10.08.2018 року у сумі 15 721,76 грн. на загальну суму 29 625,59 грн., що підтверджується випискою з особового рахунка НОМЕР_1 .

Отже остаточний розрахунок з позивачем відбувся 10.08.2018 року і з цього дня позивач дізнався або повинен був дізнатися про те, що відповідач, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

З 10.08.2018 року позивач мав право у тримісячний строк звернутися до суду щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку

Позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

У судовому засіданні позивач не зміг назвати поважні причини пропуску строку звернення до суду, та надати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки судом виявлено факт пропуску строку звернення до суду, позивачем не заявлено про поновлення пропущеного строку та не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення коштів з Державної установи "Миколаївська виправна колонія" в частині позовних вимог про стягнути з Державної установи "Миколаївська виправна колонія (№ 50)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15362,16 грн. без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

Оскільки позовна заява залишена без розгляду в частині позовних вимог у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, з державного бюджету підлягає поверненню ОСОБА_1 сплачений судовий збір сумі 768,40

Керуючись ст. 122, 123, 240, 241-246, 248, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення коштів з Державної установи "Миколаївська виправна колонія"в частині позовних вимог про стягнути з Державної установи "Миколаївська виправна колонія (№ 50)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15362,16 грн - залишити без розгляду.

2. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) з державного бюджету сплачений судовий збір сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Ухвала суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складений 05.08.2019р.

Суддя Коморний О.І.