Справа № 120/1630/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 серпня 2019 р. Справа № 120/1630/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

представника позивача: Кузьмінського Ю.В.

представника відповідача: Скрипника В.П., Скотницької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області, 2 державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області

про: визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ (з кадрових питань (особового складу) Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Вінницькій області від 19.04.2019 року № 121 про звільнення відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу із служби, у запас Збройних Сил, прапорщика служби цивільного захисту, ОСОБА_1 пожежного рятувальника караулу 11 державної пожежно рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Вінницькій області за пунктом 176 підпунктом 9 (у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії);

- поновити ОСОБА_1 на службі цивільного захисту у званні прапорщика служби цивільного захисту на посаді пожежного-рятувальника караулу 11 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Вінницькій області з 19 квітня 2019 року;

- стягнути з Головного управління ДСНС України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток, починаючи з дня, наступного після звільнення, 19.04.2019 року, до дня поновлення на роботі без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження служби цивільного захисту його було призвано на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 та відправлено для проходження служби у м. Житомир, у відповідності до книги протоколів засідань призовної комісії Козятинського району від 03.04.2019 року.

На думку позивача, призов на строкову військову службу залишає за ним передбачені ст. 119 Кодексу законів про працю України гарантії із збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації.

Однак наказом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області № 121 від 19.04.2019 року його звільнено із органів ДСНС у зв`язку з призовом на строкову військову службу. Вважаючи наказ незаконним і таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою від 22.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

14.06.2019 року до суду надійшла заява позивача про усунення, вказаних в ухвалі від 22.05.2019 року, недоліків.

Ухвалою від 19.06.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 09:30 год. 16 липня 2019 року.

04 липня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Як на підставу відзиву відповідач-1 зіслався на те, що дія КЗпП України не поширюється на позивача, оскільки він проходив службу на контрактних умовах і його правовий та соціальний статус регулювався відповідними законами та підзаконними актами, зокрема Кодексом цивільного захисту та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу. Окрім цього, зазначено, що позивачем власноруч написано та підписано рапорт про звільнення зі служби (у зв`язку з призовом на строкову військову службу) в запас Збройних Сил. Відтак, відповідач вважає звільнення позивача законним, а позов таким, що не підлягає до задоволенню.

04 липня 2019 року на виконання ухвали суду від 19.06.2019 року до суду надійшов лист з довідкою від 26.06.2019 № 01-773/04 про середньомісячний та середньоденний розмір грошового забезпечення позивача.

16 липня 2019 року від відповідача-1 надійшло клопотання про залучення в якості другого відповідача другого державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області.

16 липня 2019 року судом відкладено розгляду справи у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи позивача у справі. Наступне судове засідання вирішено провести 30 липня 2019 року.

30 липня 2019 року судом, на підставі ч. 3 ст. 48 КАС України, у статусі співвідповідача залучено 2-й державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області, у зв`язку із тим, що виплату грошового забезпечення позивачу здійснював 2-й пожежно-рятувальний загін. Тому суд дійшов висновку, що за позовною вимогою про стягнення на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку, починаючи з дня, наступного після звільнення, 19.04.2019 року, до дня поновлення на роботі відповідати повинен 2-й державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області.

Також у судовому засіданні 30 липня 2019 року судом після заслуховування усних пояснень учасників справи, постановлено ухвалу, якою зобов`язано відповідача-1 надати додаткові письмові пояснення, що стало підставою для оголошення перерви у судовому засіданні до 11:30 год 01.08.2019 року.

31 липня 2019 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення від представника відповідача-1 на виконання усної ухвали суду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, мотивуючи свою позицію тим, що згідно ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. Тому, звільнення вважає таким, що не відповідає вимогам закону і порушує трудові права позивача, а наказ - незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача - 1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та повідомив, що позивача призвано на строкову військову службу. Призов позивача на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії згідно умов Контракту про проходження служби № 22/2019 (укладений між позивачем та відповідачем-1) та норм 176, 179 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, є підставою для припинення контракту та звільнення ОСОБА_1 із служби цивільного захисту.

Представник відповідача - 2 у судовому засіданні пояснила, що підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку, починаючи з 19.04.2019 року, до дня поновлення на роботі відсутні, оскільки звільнення позивача проведено правомірно.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

03 березня 2019 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням ДСНС України у Вінницькій області в особі начальника Шевчука Р.Б. підписано Контракт про проходження служби цивільного захисту № 22/2019 (а.с. 41-42).

Згідно п. 3 Контракту, контракт укладено на 3 (три) роки.

Пунктом 5 Контракту передбачено, що контракт може бути припинено (розірвано) достроково з ініціативи ДСНС, а особа рядового і начальницького складу, яка проходить службу цивільного захисту за контрактом, звільняється зі служби у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.

Відповідно до п. 13 Контракту, дія контракту припинена 19 квітня 2019 року, у зв`язку з призовом на строкову військову службу та на підставі Наказу № 121 о/с від 19 квітня 2019 року (а.с. 42).

Прийняттю Наказу № 121 о/с від 19 квітня 2019 року, який став предметом оскарження, передувало рішення призовної комісії яке оформлено протоколом від 03.04.2019 № 2м яким ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу в Десантно-Штурмові Війська Збройних Сил України. Зараховано в команду К-20В (а.с.43).

18 квітня 2019 року полковником служби цивільного захисту ОСОБА_2 проведено бесіду з прапорщиком служби цивільного захисту ОСОБА_1 за результатом якої складено лист бесіди (а.с. 45). Із змісту листа бесіди від 18.04.2019 року судом встановлено, що позивач виявив бажання звільнитися із служби у зв`язку з призовом на строкову військову службу (а.с. 45-зворот).

18 квітня 2019 року підполковником служби цивільного захисту ОСОБА_3 проведено ще одну бесіду з прапорщиком служби цивільного захисту ОСОБА_1 за результатом якої складено лист бесіди (а.с. 46). Із змісту листа бесіди від 18.04.2019 року судом встановлено, що позивач виявив бажання звільнитися із служби у зв`язку з призовом на строкову військову службу (а.с. 46-зворот).

Після проведення бесід під час яких позивачу роз`яснено наслідки його призову на строкову військову службу та з`ясовано його бажання звільнитися із служби, позивачем подано рапорт від 19.04.2019 року, у якому ОСОБА_1 просив звільнити його зі служби на підставі ст. 173, 176 п.9 (у зв`язку з призовом на строкову військову службу) в запас Збройних Сил (а.с.44).

19 квітня 2019 року начальником 11 державної пожежно-рятувальної частини 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС у Вінницькій області підполковником служби цивільного захисту ОСОБА_3 направлено подання на ОСОБА_1 , щодо звільнення останнього зі служби у зв`язку із призовом на строкову військову службу за п. 9 ст.176, ст. 173 Положення у запас Збройних Сил України відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.07.2013 № 593 "Про проходження служби особами рядового та начальницького складу служби цивільного захисту" (а.с.91-92). Матеріали подання на звільнення ОСОБА_1 з органів ДСНС України у зв`язку із призовом на строкову військову службу містили такі документи: рапорт ОСОБА_1 про звільнення від 19.04.2019 року, подання від 19.04.2019 року, два листи бесід від 18.04.2019 року та витяг із книги протоколів засідань призовної комісії протокол № 2м.

У цей же день, наказом з кадрових питань (особового складу) Головного управління ДСНС України у Вінницькій області від 19.04.2019 року № 121 прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 пожежного-рятувальника караулу 11 державної пожежно -рятувальної частини (м. Козятин) 2 державного пожежно-рятувального загону звільнено відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу із органів ДСНС України, у запас Збройних Сил, на підставі ст. 173, 176 п. 9 Положення (у зв`язку з призовом на строкову військову службу) (а.с.27).

Вважаючи наказ від 19.04.2019 року № 121 протиправним і таким, що прийнятий з порушенням норм діючого законодавства, з метою його скасування та поновлення на службі цивільного захисту, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Порядок прийняття, проходження та звільнення зі служби цивільного захисту врегульовано Кодексом цивільного захисту України від 2 жовтня 2012 року № 5403-VI (далі КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 101 КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI).

Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (далі - Положення від 11.07.2013 № 593)

Відповідно до Положення від 11.07.2013 № 593 особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Нормою п. 1 ч. 1 ст. 103 КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI передбачено, що з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту укладається контракт про проходження служби цивільного захисту.

Контракт щодо проходження служби цивільного захисту укладається з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту на строк від трьох до п`яти років (п. 1 ч. 3 ст. 103 КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI).

Наведені норми КЗпП України від 10.12.1971 № 322-VIII та КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI дають підстави для висновку, що однією із категорій працівників (службовців) із якими може бути укладено контракт, є особа, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту (до числа яких належав позивач). Специфікою контракту, як особливої форми трудового договору, з поміж іншого є те, що умови його розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися за угодою сторін.

Згідно ч. 4 ст. 103 КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI, форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

Пунктом 45 Положення від 11.07.2013 № 593 передбачено, що контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

Відповідно до п. п. 9 п. 176 Положення від 11.07.2013 № 593, контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.

Норма такого ж змісту міститься й у пункті 9 частини другої статті 106 КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI, в силу якої контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту, зокрема, у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.

Відтак, умова контракту про його припинення (розірвання) у зв`язку із призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії повністю узгоджується із правовою природою контракту та нормами як КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI так і Положення від 11.07.2013 № 593.

Таку умову містив п. 5 контракту № 22/2019 укладеного 03.03.2019 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням ДСНС України у Вінницькій області в особі начальника Шевчука Р.Б., відповідно до якої, контракт може бути припинено (розірвано) достроково з ініціативи ДСНС, а особа рядового і начальницького складу, яка проходить службу цивільного захисту за контрактом, звільняється зі служби у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.

Відтак, суд доходить висновку, що рішення призовної комісії яке оформлено протоколом від 03.04.2019 № 2м яким ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу, є достатньою та законною підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 19.04.2019 року № 121 та припинення контракту від 03.03.2019 року № 22/2019. Така підстава повністю узгоджується із нормами п. 9 ч. 2 ст. 106 КЦЗ України від 02.10.2012 № 5403-VI, п.п. 9 п. 176 Положення від 11.07.2013 № 593 та п. 5 самого контракту.

Надаючи оцінку дотриманню процедури звільнення позивача, суд керується наступними мотивами.

Статтею 173 Положення від 11.07.2013 № 593 передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу із служби цивільного захисту здійснюється у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) - якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», і за станом здоров`я придатні до військової служби.

Тому, звільнення прапорщика служби цивільного захисту, ОСОБА_1 пожежного рятувальника караулу 11 державної пожежно рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Вінницькій області у запас Збройних Сил узгоджується із ст. 173 Положення від 11.07.2013 № 593.

Як встановлено п. 175 Положення КМУ від 11.07.2013 № 593, перед звільненням особи рядового і начальницького складу із служби цивільного захисту (крім осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, призначення (звільнення) яких здійснюється Кабінетом Міністрів України) безпосередні або прямі керівники (начальники) проводять з нею індивідуальну бесіду.

У ході бесіди роз`яснюється порядок звільнення, уточнюються підстави та строк звільнення, соціальний і правовий захист особи, можливість укладення контракту про перебування в резерві служби цивільного захисту, визначається військовий комісаріат, до якого буде направлено особу після звільнення для взяття на військовий облік. При цьому враховуються прохання особи, даються необхідні пояснення з питань, пов`язаних із звільненням, та в разі потреби видається направлення до лікарсько-експертної комісії для обстеження.

Зміст норми п. 175 Положення КМУ від 11.07.2013 № 593 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, про обов`язок проведення однієї індивідуальної бесіди особи рядового чи начальницького складу із безпосереднім або прямим керівником.

Проведення не менше двох індивідуальних бесід було передбачено нормою п. 175 Положення КМУ від 11.07.2013 № 593 до внесення у нього змін Постановою КМ № 212 від 13.03.2019 року.

Із позивачем у справі перед його звільненням проведено дві бесіди та складено два листи бесід від 18.04.2019 року. Однак цей недолік процедури звільнення носить формальний характер та не вказує на незаконність самого звільнення, оскільки обидві бесіди проведені уповноваженими на це особами (безпосереднім керівником та прямим керівником) і їх проведення не призвело до звуження змісту чи обсягу (порушення) прав позивача у процедурі його звільнення.

Відповідно до п. 179 Положення КМУ від 11.07.2013 № 593, у випадках, передбачених підпунктом 9 пункту 176 цього Положення (звільнення із служби цивільного захисту у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії), особи рядового і начальницького складу, які відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають призову на строкову військову службу, звільняються із служби цивільного захисту у триденний строк з дня надходження до відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту рішення районної (міської) призовної комісії про призов цієї особи на строкову військову службу.

При розгляді справи встановлено, що 19 квітня 2019 року начальником 11 державної пожежно-рятувальної частини 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС у Вінницькій області підполковником служби цивільного захисту Войтюком С.М. направлено подання щодо звільнення ОСОБА_1 , зі служби у зв`язку із призовом на строкову військову службу (а.с.91-92). Матеріали подання на звільнення ОСОБА_1 з органів ДСНС України у зв`язку із призовом на строкову військову службу містили такі документи: рапорт ОСОБА_1 про звільнення від 19.04.2019 року, подання від 19.04.2019 року, два листи бесід від 18.04.2019 року та витяг із книги протоколів засідань призовної комісії протокол № 2м від 03.04.2019 року.

Оскаржуваним наказом від 19.04.2019 року № 121 позивача звільнено із органів ДСНС України, у запас Збройних Сил, на підставі ст. 173, 176 п. 9 (у зв`язку з призовом на строкову військову службу).

Тому звільнення позивача проведено із дотриманням встановленого п. 179 Положення КМУ від 11.07.2013 № 593 строку, оскільки наказ від 19.04.2019 року № 121 прийнято у день надходження відповідних документів, у тому числі рішення призовної комісії, до органу цивільного захисту який уповноважений на прийняття рішення про звільнення із органів ДСНС України, у запас Збройних Сил.

Щодо аргументів позивача про порушення при його звільненні норм ст. 119 КЗпП України, та неврахування гарантії із збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації у зв`язку із призовом на строкову військову службу, то суд оцінює їх критично із наступних міркувань.

Правові відноси між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України від 25.03.92 № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає у тому числі: проходження військової служби.

За змістом статті 2 Закону № 2232-XII, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 2232-XII передбачено, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Глава VII Закону № 2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації.

Частиною 1 ст. 39 Закону № 2232-XII яка міститься у вказаній вище главі VII передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону № 2232-XII, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Частиною 3 ст. 119 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Із наданого до суду витягу з книги протоколів засідань призовної комісії протокол № 2м від 03 квітня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу на підставі ч. 1 ст. 15 Закону № 2232-XII, а не ст. 39 Закону № 2232-XII норми якої є підставою для застосування передбачених ст. 119 КЗпП України гарантій. Встановлена обставина спростовує аргументи позивача про його звільнення із порушенням ст. 119 КЗпП України, оскільки норма трудового законодавства на яку зіслався ОСОБА_1 до спірних правовідносин не застосовується.

Крім цього, із аналізу норми ст. 119 КЗпП України слідує, що гарантії, передбачені ч. 3 ст.119 КЗпП України зберігаються за працівниками лише у випадках, коли призов на строкову військову службу відбувся під час мобілізації, на особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, стаття 1 якого надає, серед інших, такі визначення:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Останнім у часі Указом Президента України із питання мобілізації, став затверджений Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», згідно з яким мобілізацію оголошено на 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (після його затвердження Верховною Радою України).

Наведеним Указом протягом 2015 року оголошено часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, яка закінчилась у серпні 2015 року.

Під час проходження позивачем служби цивільного захисту, його було призвано на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 та відправлено для проходження служби в м. Житомир, що встановлено із книги протоколів засідань призовної комісії Козятинського району від 03.04.2019 № 2.

У зв`язку із зазначеним, відсутні підстави стверджувати про те, що на момент призову позивача на строкову військову службу (03.04.2019 року) відбувалася мобілізація на підставі Указу Президента України затвердженого Законом. Тому суд визнає необґрунтованими доводи позивача про поширення на нього гарантій передбачених ст. 119 КЗпП України після його призову на строкову військову службу який відбувся на підставі ч . 1 ст. 15 Закону № 2232-XII.

Надавши оцінку усім важливим доводам учасників справи, суд дійшов висновку, що звільнення позивача на підставі оскаржуваного наказу від 19.04.2019 року № 121 проведено за наявності для цього законних підстав та із дотриманням встановленої процедури. Відтак, підстави для визнання протиправним наказу та його скасування відсутні. Тому немає підстав і для задоволення похідних вимог про поновлення ОСОБА_1 на службі цивільного захисту та про стягнення у його користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Доказів понесення учасниками справи судових витрат до суду не надано.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
Відповідач 1 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 11, м. Вінниця, 21021, )
Відповідач 2 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (пров. Залізничний, 8а, м. Вінниця, 21034, )

Суддя Богоніс Михайло Богданович