Справа № 300/147/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6422/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Скільським І. І. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Іванців Г. І. від 23 листопада 2018 року ВП №57763492 про відкриття виконавчого провадження та від 29 грудня 2018 року ВП №57763492 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець виніс спірні постанови про стягнення виконавчого збору передчасно і безпідставно, так як примусового виконання рішення суду не проводилось і він (боржник у виконавчому провадженні № 57763492) самостійно вживав заходів для виконання рішення суду в межах строку для добровільного виконання виконавчого документа.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано постанову від 23 листопада 2018 року ВП №57763492 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн та постанову від 29 грудня 2018 року ВП №57763492 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Калуський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження виконання рішення суду добровільно до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження, що свідчить про наявність підстав для стягнення з нього виконавчого збору.

Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2018 року у справі № 345/2347/17 виділено ОСОБА_2 у користування кімнату, площею 12,6 кв. м, виділено ОСОБА_1 , кімнату, площею 12,5 кв.м, залишено в спільному користуванні кімнату площею 17,4 кв.м, кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, а також залишено без змін рішення Калуського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року в частині вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 . Вказане рішення набрало законної сили 10 жовтня 2018 року.

23 листопада 2018 року головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Г. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 345/2347/17, виданого 22 листопада 2018 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 . Боржнику - ОСОБА_1 необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Згідно з вказаною постановою з боржника підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 7446,00 грн.

30 листопада 2018 головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Г. І. складено акт, в якому зафіксовано, що ОСОБА_2 вселено у квартиру АДРЕСА_1 , шляхом передання ключів від даної квартири, від коридору загального користування та домофону. Даний акт підписаний головним державним виконавцем, стягувачем, боржником та понятими.

Постановою головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Г. І. від 29 грудня 2018 року звернено стягнення на доходи позивача як боржника у виконавчому провадженні №57763492 шляхом здійснення відрахувань відповідно до чинного законодавства до виплати загальної суми боргу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не доведено факту виконання рішення суду в примусовому порядку, що виключає можливість стягнення з позивача виконавчого збору, а відтак, і звернення стягнення на його доходи.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», є обов`язком державного виконавця.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частин п`ятої, дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа одночасно з відкриттям виконавчого провадження та вирішенням питання про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено з матеріалів справи, предметом оскарження в цій справі є постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_3 (боржника у виконавчому провадженні № 57763492) виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн та про звернення стягнення на його доходи.

Так, підставою їх винесення слугувало те, що ОСОБА_3 добровільно не виконав судового рішення у справі № 345/2347/17, яке набрало законної сили 10 жовтня 2018 року, в строк до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Слід зазначити, що у зв`язку з надходженням виконавчого листа № 345/2347/17, виданого 22 листопада 2018 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, підстав для його повернення державним виконавцем судом не встановлено.

Крім цього, на момент відкриття виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку.

Разом з тим, стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Необґрунтованими є покликання ОСОБА_1 на факт його звернення до відповідача із заявою про закриття виконавчого провадження № 57763492 у зв`язку з тим, що він зробив дублікати ключів і чекав ОСОБА_2 для вселення, оскільки така заява подана після відкриття виконавчого провадження та не містить доказів в підтвердження виконання відповідного виконавчого документа, які не надані суду та під час розгляду даної справи.

Враховуючи, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення суду, підтвердження повного його виконання позивачем не надано, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення у справі № 345/2347/17, яке набрало законної сили, діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимоги позивача про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження і стягнення з боржника виконавчого збору, а також про звернення стягнення на його доходи є безпідставними, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 712/5014/17, від 25 червня 2019 року у справі № 712/394/17-а.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 287, 311, 315, 317 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі № 300/147/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук