Справа № 824/549/19-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/549/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Чернівецька міська рада, про встановлення відсутності компетенції, визнання неправомірним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Чернівецького міського голови ОСОБА_2, в якому просить:

- встановити відсутність у ОСОБА_2 компетенції (повноважень) Чернівецького міського голови станом на 03.05.2019р.;

- визнати неправомірним і скасувати розпорядження Чернівецького міського голови №155-р від 03.05.2019р., яке підписано ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що розпорядженням Чернівецького міського голови №155-р від 03.05.2019р., яке підписано ОСОБА_2 скасовано довіреність, видану 03.09.2019р. на ім`я позивача для здійснення захисту інтересів Чернівецької міської ради. Позивач вказує, що таке розпорядження є незаконним, оскільки ОСОБА_2 наразі немає повноважень Чернівецького міського голови.

Такий висновок обґрунтовує тим, що на підставі рішення 59 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 26 липня 2018 року №1333 (далі - рішення №1333) достроково припинено повноваження Чернівецького міського голови ОСОБА_2 . Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.04.2019р. у справі №824/766/18-а визнано протиправним та скасовано рішення №1333, поновлено ОСОБА_2 на посаді з 26 липня 2018 року. Крім того, в частині поновлення на посаді міського голови указане вище рішення допущено до негайного виконання. Позивач вказує, що рішення суду не набрало законної сили (подана апеляційна скарга третьою особою), відтак рішення міської ради №1333, що оскаржувалось у справі №824/766/18-а, не є скасованим, а отже є чинним.

Звертає увагу, що згідно ч.3 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що повноваження міського голови можуть бути достроково припинені у випадках, передбачених статтею 79 цього Закону, що має наслідком звільнення його з посади. Таким чином, звільнення ОСОБА_2 є похідним від рішення №1333 про дострокове припинення повноважень Чернівецького міського голови, у зв"язку із наведеним можливість поновлення ОСОБА_2 на посаді також є похідною дією від факту скасування рішення №1333.

На думку позивача, ОСОБА_2 , незважаючи на поновлення на посаді, в будь-якому випадку немає повноважень Чернівецького міського голови, оскільки станом на день подання ним даного позову рішення №1333 про дострокове припинення повноважень Чернівецького міського голови ОСОБА_2 є чинним.

Незаконність оскаржуваного розпорядження позивач також вбачає в тому, що, на його думку, відповідач створює йому як адвокату, який надає правову допомогу Чернівецькій міській раді у справі №824/766/18-а, перешкоди у можливості виконання обов`язків представника. У зв`язку з цим, позивач вважає, що належними способами судового захисту є встановлення відсутності у ОСОБА_2 компетенції (повноважень) Чернівецького міського голови станом на 03.05.2019р. та визнання неправомірним і скасування розпорядження №155-р від 03.05.2019р., яке підписано ОСОБА_2 .

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що судовим рішенням ОСОБА_2 поновлено на службі в органах місцевого самоврядування на посаді міського голови, що в силу Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" означає наявність у нього відповідних повноважень щодо здійснення організаційно-розпорядчих функцій, які передбачені статтею 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Крім того, зазначає, що за правилами КАС України судові рішення щодо поновлення на роботі у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню до набрання ними законної сили, а відтак з моменту ухвалення судового рішення з приводу поновлення ОСОБА_2 на посаді міського голови, останній здійснює такі повноваження на законних підставах.

Також, відповідач вказує на те, що довіреність позивача на представництво Чернівецької міської ради в судах була видана секретарем Чернівецької міської ради ОСОБА_4. на підставі частини 2 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Оскільки ОСОБА_2 судовим рішенням поновлено на посаді міського голови, він в силу статті 248 Цивільного кодексу України та частини 4 статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" мав всі правові підстави для її скасування.

Таким чином, вважає, що, видаючи оскаржуване розпорядження, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що повноваження ОСОБА_2 як міського голови залежить не від рішення суду про поновлення на посаді, яке допущене до негайного виконання, а від чинності рішення №1333.

Позивач вважає, що виходячи з приписів ст.2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка:

- працює в органах місцевого самоврядування,

- має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій,

- отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відтак, враховуючи те, що рішення суду у справі №824/766/18-а не набрало законної сили, на думку позивача, відповідач може реалізувати тільки першу і третю складову вищезазначеної норми.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Чернівецька міська рада пояснень з приводу поданого позову до суду не направила.

Ухвалою суду від 22.05.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Довіреністю Чернівецької міської ради від 03.09.2018р. №01/02-18/2203, підписаною секретарем Чернівецької міської ради ОСОБА_4., доручено адвокату ОСОБА_1 представляти інтереси Ради в установах, організаціях та судах (а.с.10).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.04.2019р. у справі №824/766/18-а задоволено повністю позов ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради. Указаним рішенням, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення 59 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 26 липня 2018 року №1333 про дострокове припинення повноважень Чернівецького міського голови ОСОБА_2 , поновлено останнього на посаді Чернівецького міського голови з 26 липня 2018 року, стягнуто з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 296555,82грн., рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді Чернівецького міського голови та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць - допущено до негайного виконання (а.с.11-12).

Третьою особою на стороні відповідача ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.04.2019р. у справі №824/766/18-а (а.с.13-14).

Розпорядженням Чернівецького міського голови ОСОБА_2 №155-р від 03.05.2019р. скасовано довіреність №01/02-18/2203 від 03.09.2018р., видану адвокату ОСОБА_1 для здійснення захисту інтересів Чернівецької міської ради (а.с.9).

Позивач вважає, що у Чернівецького міського голови ОСОБА_2 не було повноважень на прийняття указаного вище розпорядження у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 2 статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже з наведених норм вбачається, що судова юрисдикція поширюється загалом на всі суспільні правовідносини, у яких виник спір. В свою чергу, неодмінною складовою таких правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 5 КАС України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а судовому захисту підлягає порушене право позивача. Спосіб захисту обирається позивачем самостійно, проте обраний спосіб має забезпечити ефективний захист прав, свобод, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач, обґрунтовуючи наявність у нього порушеного права, вбачає таке порушення в тому, що відповідач прийняв оскаржуване розпорядження, в той час як, на його думку, у відповідача відсутні повноваження міського голови, зокрема, щодо здійснення організаційно-розпорядчих функцій. У зв`язку з цим, належним способом захисту свого порушеного права позивач у відповідності до п.5 ч.1 ст.5 КАС України вважає встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб"єкта владних повноважень - міського голови.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завдання суду в компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, розв`язати законодавчі колізії, а також, усунути наслідки дублювання повноважень.

При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Зазначена вище позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 05 липня 2019 року по справі №802/833/17-а.

Крім того, у пункті 16 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону:

а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень;

б) для делегування публічно-владних управлінських функцій;

в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом;

г) замість видання індивідуального акта;

ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

Таким чином спори, визначені п.3 ч.1 ст.19 КАС України можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що адміністративний позов може містити вимогу про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень, проте такий адміністративний позов є допустимим у випадку відповідності пред`явленого позову вимогам щодо сторін такого провадження, а саме: наявність спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що в даному випадку позивачем обрано невірний спосіб судового захисту, оскільки позов про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень може бути поданий лише суб`єктом владних повноважень з приводу реалізації його компетенції у сфері управління, яким позивач не являється.

За таких обставин, адміністративний позов в частині встановлення відсутності у ОСОБА_2 компетенції (повноважень) Чернівецького міського голови станом на 03.05.2019р не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведених висновків та зважаючи на те, що саме відсутністю повноважень на прийняття оскаржуваного рішення позивач обґрунтовує неправомірність розпорядження Чернівецького міського голови №155-р від 03.05.2019р. та підстави його скасування, суд в силу п.23 ч.1 ст.4 КАС України вважає таку вимогу похідною та доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи положення ст.139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Чернівецький міський голова ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Чернівецька міська рада (, Центральна площа, 1, м.Чернівці, 58000).

Суддя Кушнір В.О.