Справа № 240/1108/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1108/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

02 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року (рішення ухвалено суддею Черноліховим С.В. 06.02.2019 року в м.Житомир, дату складення повного судового рішення не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича про визнання незаконним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача № 43700296 від 26 жовтня 2018 року було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на павільйон-зупинка з торговим кіоском, що розташований АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_1 . Позивач вважає, що оскаржуване рішення винесено без врахування всіх обставин та не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому просить визнати його незаконним та скасувати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що Виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішенням № 441 від 08.08.2002 року "Про попереднє погодження місця розташування об`єктів архітектури, надання дозволів на розроблення проектів нового будівництва, реконструкції, розширення існуючих об`єктів архітектури" було погоджено місце розташування об`єктів павільйону - зупинки громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по проспекту Миру, 37-а та надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_1 на розроблення проектно-кошторисної документації на павільйон - зупинку громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по проспекту Миру, 37-а.

13 січня 2005 року було видано дозвіл ПП ОСОБА_1 на виконання будівельних робіт №6 з розміщенням павільйону - зупинки громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по проспекту Миру, 37-а.

Позивачем на підставі вказаного дозволу було розроблено та погоджено проектну документацію щодо розміщенням павільйону - зупинки громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по проспекту Миру, 37-а.

В подальшому, актом від 13.12.2005 державною приймальною комісією прийнято в експлуатацію павільйон - зупинки громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по проспекту Миру, 37-а та визначено, що пред`явлений закінчений будівництвом павільйон - зупинка громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по проспекту Миру, 37-а приватного підприємця ОСОБА_1 збудовано згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданого 13.01.2005 № 6.

23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора із заявою для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на павільйон - зупинку з торговим кіоском, що розташований АДРЕСА_1 .

Розглянувши вказану заяву державний реєстратор виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеда В. Ю. 26.10.2018 на підставі ч. 4 ст. 5 та п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постанови КМУ від 25 грудня № 1127 виніс рішення № 43700296 про відмову у державній реєстрації прав їх обтяжень, яким у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на павільйон - зупинка з торговим кіоском, що розташований АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_1 , податковий номер/серія, номер паспорта/УНЗР НОМЕР_1 - відмовлено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів виходить з такого.

Ввідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ст.ст. 1, 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

При цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч.1, 2 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Приписами частини 4 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Пунктом 1 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 181 Цивільного кодексу України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Так, позивач зазначає, що збудована ним конструкція актом від 13.12.2005 була прийнята в експлуатацію, а згідно постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07 червня 2017 року "Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію", що одноповерхові тимчасові споруди, що виготовлено з полегшених конструкцій без улаштування фундаменту для встановлення не потребують документації та не підлягають прийняттю в експлуатацію.

Позивач вважає, що оскільки збудований ним об`єкт було прийнято в експлуатацію, то це свідчить, що він не є тимчасовою спорудою.

Такі доводи колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про планування та забудову території" (в редакції станом на 2005 рік, коли і було складено акт від 13.12.2005) порядок отримання дозволу па будівництво тимчасових споруд та розміщення реклами визначається місцевими правилами забудови відповідно до закону.

Порядок розміщення малих архітектурних форм незалежно від форми власності для здійснення підприємницької діяльності на території України у 2005 році врегульовано Типовими Правилами розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затвердженими Наказом Держбуду від 13.10.2000 № 227 (далі - Правила № 227).

Відповідно до п. 23 Правил №227 стаціонарна мала архітектурна форма приймається до експлуатації комісією за участю суб`єкта підприємницької діяльності, уповноваженого представника органу містобудування та архітектури, а також, у залежності від функціонального призначення, представників відповідних служб з розглядом на місці відповідності об`єкта паспорту прив`язки. За результатами розгляду складається акт технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію, складений за формою згідно з додатком 3 (рекомендований).

Пунктом 24 Правил №227 визначено, що після прийняття об`єкта до експлуатації здійснюється його реєстрація органом містобудування та архітектури районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради.

На час звернення позивача щодо реєстрації права власності є чинним Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджений Наказом № 244 Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 року (надалі Порядок 244).

Порядок №244 дає визначення таким термінам:

пересувна ТС споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності;

стаціонарна ТС споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв. м;

Натомість ДБН В.2.2-23:2009 "Будинки і споруди. Підприємства торгівлі" визначає поняття таким чином:

Кіоск торговельний об`єкт для організації роздрібного продажу товарів, який має постійне просторове місце, займає окрему закриту споруду некапітального типу на одне робоче місце без торговельної зали для покупців та додаткової площі для розміщення запасу товарів.

Малі архітектурні форми павільйони, кіоски, торговельні намети, рундуки тощо переважно збірно-розбірної конструкції, які застосовуються поряд із засобами благоустрою, включаючи невеликі споруди для відпочинку людей/покупців (лави, можливо тіньові навіси або перголи), урни для сміття, а також різноманітні елементи декоративно-прикладного мистецтва (наприклад, скульптури, декоративні басейни, фонтани тощо).

Павільйон торговельний об`єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торговельну залу для покупців.

Пунктом 1.3 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" від 21.10.2011 №244, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068, визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до пункту 5.4. Вказаного ДБН В.2.2-23:2009 визначено порядок розміщення тимчасових споруд:

- Тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360, але не менше 10 м. Допускається розташовувати вказані споруди біля зовнішніх стін будинків та інших споруд, якщо такі стіни не мають отворів (прорізів) і відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін та за умови забезпечення проїзду для пожежних машин згідно з вимогами нормативних документів.

Таким чином, а ні Порядок №244, а ні спеціалізований ДБН, не визначають суттєвим критерієм для МАФу або Тимчасової споруди наявність або відсутність фундаменту.

Колегія суддів наголошує на тому, що всі дозвільні документи, які видані позивачу стосуються саме надання дозволу на встановлення тимчасової споруди проте, не будівлі, що може бути об`єктом нерухомого майна.

Відтак, зведення позивачем павільйону - зупинки громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по АДРЕСА_1 37-а у м.Житомирі з формуванням фундаменту може бути порушенням вимог рушення закону "Про регулювання містобудівної діяльності".

Отже, павільйон - зупинки громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по АДРЕСА_1 є тимчасовою будівлею, тому не є об`єктом нерухомого майна.

Згідно із ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, а також враховуючи, те, що позивачем було отримано дозвільні документи на розміщення павільйону - зупинки громадського транспорту в комплексі з тимчасовим об`єктом дрібнороздрібної торгівлі (кіоск) по проспекту Миру АДРЕСА_2 37-а, тобто тимчасової споруди, що не може бути об`єктом нерухомого майна, правильним є висновок суду першої інстанції щодо того, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим й відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 серпня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.