Справа № 120/717/19-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/717/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

30 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року (рішення ухвалено 27 травня 2019 року в м.Вінниці, суддею Альчуком М.П., відомості про виготовлення повного судового рішення в матеріалах справи відсутні) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теплицької районної ради Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Теплицької районної ради Вінницької області, у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність Теплицької районної ради щодо виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у справі №144/307/17, яким позивача поновлено на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. з 22.06.2018 року по 30.11.2018 року в сумі 168784.46 грн. грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року, яке набрало законної сили відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 року у справі №144/307/17, позивача поновлено на посаді голови Теплицької районної ради, стягнуто з Теплицької районної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2018 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум. Рішення суду в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання.

На виконання вказаного судового рішення заступник голови Теплицької районної ради Вінницької області Скалій В.В. виніс розпорядження №17-К від 30.11.2018 року, яким ОСОБА_1 наказано приступити до виконання посадових обов`язків голови Теплицької районної ради Вінницької області, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки позивача. Також наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку виплати заробітної плати з урахуванням виплачених сум.

В подальшому Розпорядження № 17-К від 30.11.2018 року скасовано розпорядженням голови Теплицької районної ради № 22- К від 22.12.2018 року.

Позивач вважає, що оскільки рішення суду щодо поновлення його на посаді не виконано, середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період, що визначений в судовому рішенні не сплачено, тому просить стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 червня 2018 року по 29 листопада 2018 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Теплицької районної ради Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії -відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції позивач не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її доводів, просить суд в задоволені апеляційної скарги відмовити, мотивуючи тим, що на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у справі № 144/307/17 про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області, було проведено 35 позачергову сесію Теплицької районної ради, на порядок денний якої винесено питання про поновлення на посаді голови ОСОБА_1 . За результатами таємного голосування з цього питання більшістю депутатського складу прийнято рішення про відмову в поновлені ОСОБА_1 на посаді голови ради. Отже, позивач на посаді голови ради не поновлений, до виконання посадових обов`язків не приступав, тому підстав для виплати йому середнього заробітку нарахованої заробітної плати за час вимушеного прогулу немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивач та представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судами встановлено, що 24.11.2015 року рішенням Теплицької районної ради Вінницької області 7 скликання ОСОБА_1 було обрано головою районної ради.

14.03.2017 року на пленарному засідання 17 позачергової сесії Теплицької районної ради було прийнято рішення про звільнення позивача з посади голови Теплицької районної ради.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року у справі №144/307/17, яке залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 року, позивача поновлено на посаді. Рішення суду в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання.

Цим же рішенням суду стягнуто з Теплицької районної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2018 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум.

На виконання судового рішення заступник голови Теплицької районної ради Вінницької області Скалій В.В. виніс розпорядження №17-К від 30.11.2018 року, яким ОСОБА_1 наказано приступити до виконання посадових обов`язків голови Теплицької районної ради Вінницької області з 30 листопада 2018 року, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки позивача. Наказано вважати період з 14 березня 2018 року по 29 листопада 2018 року для ОСОБА_1 періодом вимушеного прогулу, а також наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку виплати заробітної плати з урахуванням виплачених сум.

В подальшому Розпорядження № 17-К від 30.11.2018 року скасовано розпорядженням голови Теплицької районної ради № 22- К від 22.12.2018 року.

Крім того встановлено, що 29.01.2019 року на 43 позачерговій сесії 7 скликання було розглянуто питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області, за результатами голосування було прийнято рішення №527 від 29.01.2019 року про відмову в поновлені позивача на посаді голови.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції звернення позивача до суду з цим позовом зумовлено тим, що відповідачем не було вжито заходів щодо негайного виконання судового рішення у справі №144/307/17 та поновлення позивача на роботі на посаді голови Теплицької районної ради та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період, визначений судовим рішенням.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, тому звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернувшись до суду з цим позовом ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту, оскільки в силу приписів ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАСУ).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до переконання, що права позивача підлягають захисту в ході розгляду його заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень після пред`явлення позивачем виконавчого листа до виконання, а не шляхом звернення до суду з новим позовом.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частин 2, 7 статті 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах врегульовано приписами статті 372 КАСУ, частиною 2 якої визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.5 вказаної статті).

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах врегульовано приписами статті 372 КАСУ, частиною 2 якої визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.5 вказаної статті).

Аналізуючи норми наведеної вище статті 372 КАС України у взаємодії з частиною 7 статті 235 КЗпП України, з урахуванням обставин, встановлених судом, колегія суддів звертає увагу на таке.

ОСОБА_1 поновлений на посаді рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року у справі №144/307/17. Цим же рішенням суду стягнуто з Теплицької районної ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 березня 2018 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум.

Колегія суддів наголошує, що вказане судове рішення в частині допуску до негайного виконання поновлення позивача на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області з 14 березня 2017 року підлягало виконанню відповідачем незалежно від наявності або відсутності відкритого виконавчого провадження, на підставі цього рішення суду.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2017 по 21.06.2018 року до негайного виконання не зверталось і не виконувалось відповідачем.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на необхідність звернення до виконання судового рішення в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2018 по 30.11.2018 року є помилковим, оскільки цей період вимушеного прогулу не є предметом спору у справі №144/307/17.

Так у пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року за № 9 (зі змінами та доповненнями) зазначив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року у справі №144/307/17 в частині негайного поновлення позивача на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області з 14 березня 2017 року було виконано відповідачем лише 30.11.2018 року шляхом винесення заступником голови Теплицької районної ради Вінницької області Скалій В.В. розпорядження №17-К про поновлення ОСОБА_1 на посаді з внесенням відповідного запису до трудової книжки позивача. Незважаючи на те, що вказане розпорядження було в подальшому скасовано розпорядженням голови ради №22 від 22.12.2018 року, позивач саме з 30.11.2018 року вважається таким, що допущений до виконання обов`язків голови районної ради.

Таким чином, як вірно зазначає апелянт, вищевказане рішення суду виконано не в передбачений законом строк, що, відповідно до статей 235, 236 КЗпП України є підставою для виплати позивачу середньомісячного заробітку за спірний період.

Крім того, період, за який позивач вимагає стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, не охоплюється судовим рішення, яким позивача поновлено на посаді.

Щодо суми середнього заробітку, розрахованої позивачем, то колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18.04.2019 року ОСОБА_1 звертався до Гайсинського районного суду Вінницької області з заявою про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №144/307/17 за його позовом до Теплицької районної ради Вінницької області про поновлення на посаді. Додатковим рішенням просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року в сумі 324336,91 грн. Рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць в розмірі 17650,99 грн. просив звернути до негайного виконання.

В заяві самостійно, з посиланням на норми права, виконав розрахунок суми яка, на його думку, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зазначив, що 29 листопада 2018 року рішення Гайсинського районного суду набрало законної сили. У виконавчому листі, виданому на підставі рішення Гайсинського районного суду у справі №144/307/17, вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум. Оскільки в рішенні суду не зазначено конкретної суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача, Управлінням державної казначейської служби України у Теплицькому районі Вінницької області виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання. З огляду на неможливість виконати судове рішенння просив постановити додаткове рішення у справі.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2019 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено через безпідставність вимог.

Цю ухвалу ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2019 року у справі №144/307/17 скасовано.

Прийнято додаткову постанову, якою заяву про винесення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області (23800, смт.Теплик, вул.Незалежності, 25, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року в сумі 263362 грн. (двісті шістдесят три тисячі триста шістдесят два) 00 коп.

Суд апеляційної інстанції допустив до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 16721 грн. (шістнадцять тисяч сімсот двадцять один) 40 коп.

Вирішуючи питання розміру середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період, визначений судовим рішенням, суд апеляційної інстанції керувався приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" та положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. №100.

При ухваленні додаткової постанови суд апеляційної інстанції з`ясував, що розмір середньої заробітної плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи (січень-лютий 2017) становить 18311,40 грн. Також суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року розмір посадового окладу голови районної ради встановлено у 3879 грн., а також те, що постановами Кабінету Міністрів України за №353 від 24.05.2017 року та за №363 від 10.05.2018 року, посадовий оклад голови районної ради підвищувався до 7900 грн. та до 11000 грн. відповідно.

З урахуванням вказаних показників, суд обрахував середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 , яка становить 457,79 грн.

Ці обставини в силу приписів ч.4 ст.78 КАСУ не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні позивач та представники відповідача стверджували, що складові заробітної плати голови ради змін не зазнали і таких відомостей матеріали справи не містять.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено розмір середньоденного заробітку позивача, що дає можливість обрахувати розмір його середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2018 року по 29.11.2018 року включно : 112 днів * 457,79 грн. = 51272,48 грн.

Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а прийняте рішення - скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теплицької районної ради Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області (23800, смт.Теплик, вул.Незалежності, 25, ) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2018 року по 29 листопада 2018 року включно в сумі 51272,48(п`ятдесят одна тисяча двісті сімдесят дві ) гривні 48 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 серпня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.