Справа № 420/1749/19
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1749/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретаря судового засідання Чернецької О.А.,

за участю сторін:

представника позивача Жекало І.С., (за ордером),

представника відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови № UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови № UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 03.12.2018 року позивачем у нерезидента придбано транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель «С180», рік випуску 2018, білого кольору, номер кузова - НОМЕР_1 , який був у експлуатації, тип двигуна бензиновий, номер двигуна не визначений, робочий об`єм циліндрів двигуна 1595 см. куб., потужність двигуна 115кВт, вартість якого становить 25900 євро. На підставі митної декларації №UA100120/2018/644201 від 05.12.2018 р. придбаний позивачем транспортний засіб ввезено на митну територію України. 06.12.2017 представником позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (декларантом) для здійснення митного оформлення зазначеного вище транспортного засобу відповідачу подано в електронній формі митну декларацій №UA100120/2018/399459 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 25900 євро за основним методом - за ціною договору (вартість операції). 10.12.2018 року відповідач відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку з тим, що у поданих документах нібито були відсутності всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за імпортований автомобіль. 14.12.2018 року внаслідок неправомірного коригування відповідачем вартості вказаного вище транспортного засобу, позивач була вимушена додатково сплачувати на розрахунковий рахунок Київської міської митниці ДФС авансовий платіж (передоплату) у розмірі 47300,00 грн. Позивач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості №UА100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року та картка відмови №UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року були прийняті із суттєвим порушенням норм митного законодавства України. До митної декларації декларантом було подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору. Відповідачем не було повідомлено декларанта та/або позивача, які саме числові значення складових митної вартості транспортного засобу чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, були відсутні. Відповідачем також не було витребувано ні у позивача, ні у декларанта будь-яких інших документів на підтвердження заявленої у митній декларації №UA100120/2018/399459 від 06.12.2018 р. митної вартості ввезеного транспортного засобу за ціною договору. У відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки рахунок-фактура (інвойс) від 03.12.2018 р. містить відомості про продавця, його адресу та номер телефону. За результатами проведеного митного огляду імпортованого автомобіля було виявлено наявні пошкодження та ознаки експлуатації, а саме пошкоджені: праву фару, передній бампер, накладка керма, внутрішня панель та 3 подушки безпеки, про що зазначено у додатковому аркуші до акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2018/117756 від 05.12.2018 р. Як наслідок, наведені пошкодження зазначеного транспортного засобу вплинули на визначення його вартості у сумі 25900 євро, однак не були взяті до уваги відповідачем під час митного оформлення даного автомобіля.

Зважаючи на викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 11.04.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

08 травня 2019 року до суду від відповідача за вх.№16472/19 надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначає, що під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товару (митна декларація № UA100120/2018/399459) встановлено, що документи подані до митного оформлення, не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни що сплачена за товар (контрактна вартість):

1. декларантом не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення), що підтверджується відомостями з графи 44 митної декларації та з графи 18 рішення про коригування митної вартості товарів;

2. не надано транспортні документи щодо переміщення товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару;

3. до митного оформлення не надано договору купівлі-продажу, який має назву «Kaufvertrag». Цей договір підтверджує, що продавець передає ТЗ покупцю у власність за певну плату. В договорі має бути обов`язково прописано всі реквізити, як продавця так і покупця, зазначатися вид, марка, модель, vin-код, комплектація та сума товару. Також, договір має бути скріплений підписом та печаткою продавця;

4. митному органу не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, що передбачено п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Для отримання транзитних номерів, потрібно купити страховий поліс «Doppelkarte International». Строк дії страхового полісу може видаватися на 9, 15 або 30 днів. Даний страховий поліс не надавався до митного органу та до суду;

5. до матеріалів митного оформлення не надано «Hauptuntersuchung» - документ про проходження технічного огляду ТЗ для отримання транзитних номерів.

6. транзитні номера бувають двох видів «Zollkennzeichen» та «Kurzkennzeichen», що означає «червоні» та «жовті» транзитні номера. На самих транзитних номерах має зазначатися їх строк дії. «Kurzkennzeichen» - (виїзні жовті) транзитні номера, які мають строк дії 5 календарних дні, саме такий строк для того щоб вивезти авто з ЄС. Оформляються якщо до вартості авто не входить MwST (НДС). «Zollkennzeichen» - (виїзні червоні) транзитні номера, які оформляються якщо у вартість авто входить MwST (НДС);

7. згідно з законодавством держави Німеччина, потрібно мати документи, які є обов`язковими для кожного хто планує придбати ТЗ, а саме: Caufvertrag (договір купівлі/продажу); «Fahrzeugbrief» «Fahrzeugschein» (документи на право власності та управління ТЗ); Hauptuntersuchung (документ про проходження техогляду); Ausfuhrbegleitdokument (експортна декларація); Doppelkarte International (страховий поліс); «Zollkennzeichen» та «Kurzkennzeichen» (червоні та жовті транзитні номера); Транспортний податок «Zollkennzeichen» - на виїздні транзитні номера у вартість яких входить MwST (ПДВ).

Відповідач вказує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Fahrzeugbrief (Zulassungsbescheinigung Teil II): А - державний номерний знак (першого власника НОМЕР_9 ) (другого власника НОМЕР_10); В - дата першої реєстрації 31.08.2018; С3.1/С6.1 - Прізвище власника або організації (першим власником зазначено Daimler І AG) (другим ОСОБА_1); C3.3/C6.3 - адреса власника першого та другого відповідно; С4с - дата видачі документа (перша 31.08.2018) (друга 03.12.2018). Проте, відповідно до рахунку-фактури Rechnungs Nr. 2018-00507 від 03.12.2018 авто придбано у Mдscher Automobile GmbH. Отже фірма Mдscher Automobile GmbH виступає посередником для придбання транспортного засобу, проте позивачем договорів з третіми особами до митного органу та до суду надано не було.

8. до матеріалів митного оформлення не надано документи, що підтверджують понесені витрати позивача на брокерські послуги при здійсненні митного оформлення в Німеччині.

Відповідач зазначає, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларантові і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

Зважаючи на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

13 травня 2019 року до суду від позивача за вх.№16931/19 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що під час митного оформлення відповідачу були надані: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) 2018-00507 від 03.12.2018 p.; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні №UA205010/2018/117756 від 04.12.2018 p.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 31.08.2018 p.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 03.12.2018 p.; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями; довідку №2018-16889 від 05.12.2018 p.; договір про надання послуг митного брокера №228 від 29.11.2018 p.; висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом; довідку №2018-16889 від 05.12.2018 p.; копію митної декларації країни відправлення №18DE49E5 від 03.12.2018 р., та вказує, що за назвою і змістом вони відповідають вимогам пунктів 1,3,5 частини 2 ст. 53 МК України. Витребування банківських платіжних документів є безпідставним, оскільки сплата за автомобіль здійснена готівкою, що підтверджується рахунком №2018-00507 від 03.12.2018 p. Не укладався зовнішньоекономічний контракт (договір) з придбання товару у вигляді окремого документу, а також договір щодо його переміщення до митного кордону України за допомогою перевізника. У даному випадку рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) 2018-00507 від 03.12.2018 р. одночасно виступає і платіжним документом і договором купівлі-продажу ТЗ. Визначений відповідачем у відзиві на позовну заяву перелік неподаних документів є таким, який не відповідає положенням ст. 53 МК України. Відповідачем не було витребувано переклад з метою підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, а відтак, у діях декларанта відсутнє порушення положень ст. 254 МК України.

27 травня 2019 року до суду від відповідача за вх.№18950/19 надійшли заперечення, у яких відповідач вказує, що наданий документ Rechnung 2018-00507 не підтверджує здійснення оплати за товар, (за своєю структурою це інвойс, який містить характеристики товару), це не платіжний документ (оскільки не підтверджує пересилання/передання та отримання коштів за придбаний товар), також це не зовнішньоекономічний договір. Позивачем до матеріалів справи надано підроблені документи, а саме: сторінку 21 «Розрахунок ринкової вартості КТЗ» експертного висновку. До матеріалів митного оформлення надано розрахунок експерта, де сума складає 29578,6 Євро (що приблизно відповідає сумі, яка встановлена митним органом). До матеріалів справи надано розрахунок експерта де сума складає 23910,53 Євро.

26 червня 2018 року судом ухвалено рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.07.2019 року судом відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про виклик в якості свідка ОСОБА_1 , закрито підготовче провадження у справі № 420/1749/19 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.07.2019 року о 10 год. 00 хв.

15 липня 2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

У судове засідання 23.07.2019 року представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно.

Представник позивача у судовому засіданні 23.07.2019 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 придбала в Німеччині легковий автомобіль для перевезення пасажирів, що використовувався, марки Mercedes-Benz, модель С180, 2018 року випуску, та при митному оформленні товару заявила його вартість 25900,00 Євро.

На підставі митної декларації № UA100120/2018/644201 від 05 грудня 2018 року вищевказаний автомобіль ввезено на митну територію України (а.с.15).

З метою здійснення митного оформлення придбаного товару «Легковий автомобіль для перевезення пасажирів, що використовувався: «Mercedes-Benz; модель С180; номер кузова НОМЕР_6 ; тип двигуна бензиновий; об`єм двигуна 1595 см3; потужність 115 кВт; номер двигуна не визначений; екологічний клас EURO6; кількість місць 4, в тому числі місце водія; тип кузова Coupe; призначення для перевезення пасажирів по дорогах загального користування; маса в разі максимального навантаження 2025 кг.; категорія М1; колісна формула - 4X2; календарний рік виготовлення - 2018; модельний рік виготовлення 2018; колір білий. Пошкодження згідно акта огляду №UA205010/2018/117756 від 04.12.2018 р., а саме: права фара, передній бампер, накладка керма, внутрішня панель 3 подушки. Не містять у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі, Торгівельна марка - Mercedes-Benz. Виробник - DAIMLER AG» уповноважена особа декларанта ФОП ОСОБА_3 06.12.2018 року подав до Київської міської митниці ДФС митну декларацію № UA100120/2018/399459 (а.с.62), а також документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів:

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №2018-00507 від 03.12.2018 p. (а.с.14,44,104,166-169);

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2018/117756 від 04.12.2018 p.; (при цьому до суду надано копію акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2017/117756 від 05.12.2018 (а.с.16, 48-49, 106-107);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 31.08.2018 року (а.с.45, 105, 109, 175-175);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 03.12.2018 p. (а.с.19, 45 зворот, 108, 110, 176-178);

- довідку №2018-16889 від 05.12.2018 p. (а.с.20, 47, 111) та звіт №1397/1 про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.119-139);

- договір про надання послуг митного брокера №228 від 29.11.2018 року;

- довіреність №338 від 31.05.2018 року;

- паспорт виробника від 31.05.2018 року (а.с.46, 55, 113-114);

- копії митної декларації країни відправлення №18DE49E5 від 03.12.2018 року (а.с.114-118);

- паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_7 ;

- паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України НОМЕР_11 та НОМЕР_8 .

Згідно митної декларації № UA100120/2018/399459 митну вартість товару (автомобіля) визначено за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів які імпортуються (вартість операції), а саме 25900,00 доларів США.

10 грудня 2019 року Київською міською митницею ДФС на підставі митної декларації № UA100120/2018/399459 прийнято рішення №100000/2018/000086/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.13, 102-103) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100120/2018/00290 (а.с.12).

Одеська митниця ДФС своїм рішенням від 10.12.2018 року №100000/2018/000086/2 здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товару у сторону збільшення із застосуванням резервного методу.

Вказане рішення обґрунтоване наступним: «На виконання положень статей 52-55,57,58,335 Митного кодексу України, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

1) надано роздруковану з електронної копії митну декларацію країни відправлення, що не є копією митної декларації країни відправлення, як це передбачено ч.3 ст.53 Кодексу. Окрім того, зазначений документ не містить відміток митного органу країни відправлення та номер декларації.

2) не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики), які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення.

Оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару не повинна базуватись на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Отже, відповідно до статті 64 МКУ з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. З метою підтвердження числового значення заявленої митної вартості від декларанта витребувано документи відповідно до вимог частини 2.3 ст.53. ст. 54. ст. 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні, а саме: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення); 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) експортну декларацію країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини - за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

В якості додаткових документів декларантом надано звіт №1397/1 про незалежну оцінку, виданий ТОВ «Агентство експертної оцінки України», який прийнято до уваги митницею. Інших документів витребуваним митницею декларантом не надано. Отже, подані декларантом документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до ст. 64 МК України. …

Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст. 57 МКУ. За результатами проведених консультацій встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст.64 Митного кодексу України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на інформації, яка міститься в зовнішніх джерелах (SCHWACKE, звіт експерта №1397/1 та ін..), інвойсі від 03.12.2018 №22018-00507, інформації яка міститься в спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України, інформації яка наведена в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA100120/2018/399459».

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару позивач звернулась до суду з даним позовом.

Згідно з ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Суд зазначає, що ч.2 вищезазначеної статті містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч.ч.5,6 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Судом встановлено, що відповідачем 07 грудня 2018 року було направлено позивачу електронне повідомлення (а.с.99), у якому обґрунтовуючи тим, що декларантом надано роздруковану з електронної копії митну декларацію країни відправлення, що не є копією митної декларації країни відправлення та що зазначений документ не містить відміток митного органу країни відправлення та номер декларації та що декларантом не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики), які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення, зазначено про необхідність надати до митного органу протягом 10-ти днів:

1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення);

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) експортну декларацію країни відправлення;

4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, оскільки декларантом позивача не було надано усіх необхідних документів для підтвердження митної вартості товару, суд приходить до висновку про правомірність витребування митним органом у декларанта документів, необхідних для митного оформлення спірного автомобіля.

Однак, доказів надання до митного органу документів, що підтверджують оплату вартості автомобіля, декларування якого здійснювала позивач через митного брокера, до суду не надано.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що наданий під час митного оформлення та до суду інвойс (Rechnung №2018-00507 від 03.12.2018 року) є документом, що підтверджує оплату спірного автомобіля, оскільки інвойс (рахунок-фактура) є по своїй суті документом, який містить перелік товарів та їх вартість та надається продавцем покупцю для здійснення оплати товару.

В свою чергу документами, що можуть свідчити про здійснення оплати товару можуть бути фіскальні чеки, розрахункові квитанції, платіжні доручення, виписки по рахунках, що підтверджують рух коштів, розписка про отримання коштів, тощо.

При цьому суд зазначає, що з перекладу вказаного інвойсу (а.с.167-169) вбачається примітка «оплата: 0,00», що свідчить про те, що станом на момент видачі вказаного інвойсу оплата товару здійснена не була. Також вбачається, що повна сума, яку повинен сплатити покупець ( ОСОБА_4 ) становить «РАЗОМ (Є): 30821,00», що є значно більше ніж заявлена декларантом у митній декларації вартість товару (25900 євро).

Окрім того суд зазначає, що наданий декларантом під час митного оформлення на вимогу митного органу звіт про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.119-139) містить розрахунок митної вартості спірного транспортного засобу 29578,61 євро.

При цьому наданий позивачем до суду примірник звіту про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.21-31) містить розрахунок митної вартості спірного транспортного засобу, відмінний від зазначеного в екземплярі звіту, наданого під час митного оформлення товару, а саме 23910,53 євро.

Позивачем жодним чином не пояснено наявність та причини вказаних розбіжностей між звітами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.73, ст.75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що нею під час митного оформлення подавався саме той примірник звіту про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу, який також наданий нею до суду (а.с.21-31), через що суд приходить до висновку про його недопустимість, а відтак суд при вирішенні даної справи приймає до уваги звіт про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 , копію якого надано до суду відповідачем (а.с.119-139).

При цьому суд відповідно до ч.2 ст.72 КАС України не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві та запереченнях на ненадання позивачем транспортних документів, договору купівлі-продажу, страхового полісу, документу про проходження технічного огляду ТЗ, документів про витрати на брокерські послуги, посилання на два види транзитних номерів та документи, які є необхідними для придбання ТЗ в Німеччині а також посилання на ст.254 КАС України, оскільки вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем до суду та до митного органу не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару, а відтак Київська міська митниця ДФС діяла правомірно та на підставі наданих їй законодавством повноважень, приймаючи картку відмови №UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення про коригування митної вартості товару № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови №UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано суддею 02.08.2019 року.

Суддя Корой С.М.

.