Справа № 580/197/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/197/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
Суддя-доповідач: Л.В. Губська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача Степаненко А.Ю. ,

представників відповідача Кірси В.В., Василенко М.В.,

представника третьої особи Король А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Черкаській області до Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Департамент фінансової політики Черкаської міської ради та управління Державної казначейської служби України у м.Черкаси, про стягнення коштів за податковим боргом,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Черкаській області звернулась до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість перед державним бюджетом в сумі 12 580 050, 97 грн, яка обліковується за відповідачем внаслідок невиконання зобов`язання щодо повернення коштів, отриманих за Договором про субкредитування № 28010-02/144 від 29.12.2009, укладеним з Міністерством фінансів України та Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у рамках спільних зі Світовим банком та Європейським банком реконструкції і розвитку проектів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що бюджетне законодавство визначає два самостійних бюджетних зобов`язання, відносно яких органом стягнення та погашення є органи доходів і зборів, а саме: зобов`язання суб`єкта господарювання за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну гарантію; та зобов`язання суб`єкта господарювання за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню).

Втім, зобов`язання відповідача перед Департаментом фінансової політики Черкаської міської ради виникло у зв`язку із виконанням останнім гарантійних зобов`язань, а тому за своїм правовим змістом вказана заборгованість не є кредитним зобов`язанням. При цьому, як визначено частиною 8 статтею 17 Бюджетного кодексу України з моменту виконання гарантійного зобов`язання саме до територіальної громади міста переходять право кредитора та право вимагати від таких суб`єктів погашення заборгованості в установленому законом порядку, якщо такі права не були передані відповідними договорами. Отже, на переконання апелянта, позивач, як орган доходів і зборів, не наділений компетенцією звертатися до суду із вимогами про стягнення заборгованості в тому числі і по гарантійним зобов`язанням.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Наголошує на тому, що контролюючі органи, відповідно до п.п. 20.1.19 п. 21.1 статті 20 Податкового кодексу України, мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою, зокрема, за кредитами залученими державою, або під державні гарантії.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали, наполягали на їх задоволенні, в той час, як представники позивача та третьої особи проти цього заперечували, просили судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до угоди про позику, укладеної між Міжнародним банком реконструкції та розвитку та Україною № 4869 - UA від 26.05.2008, Україні надано позику у сумі 140 000 000,00 доларів США з метою фінансування Проекту «Розвиток міської інфраструктури».

На її виконання Міністерством житлово-комунального господарства України та КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради (далі - Субпозичальник») було укладено договір Субкредитування № 28010-02/144 від 29.12.2009, відповідно до якого Субкредитор зобов`язався рекредитувати Субпозичальнику частину коштів Позики, у сумі, що не перевищує 10 880 050 доларів США на платній, зворотній, строковій основі, а Субпозичальник зобов`язався використовувати надані кошти відповідно до умов цього договору, Угоди про позику, виконувати інші зобов`язання, передбачені цим Договором та повернути отриману суму субкредиту, сплатити відсотки та інші платежі, нараховані згідно із положеннями цього договору.

Засобом забезпечення виконання Субпозичальником своїх зобов`язань за Договором субкредиту є гарантія Черкаської міської ради, надана Черкаською міською радою Міністерству фінансів України.

10.09.2009 на підставі рішення Черкаської міської ради № 4-1003 від 24.03.2009 було надано Гарантію № 2, за умовами якої Черкаська міська рада (далі - Гарант), гарантувало у разі невиконання Субпозичальником гарантованого зобов`язання за договором Субкредиту сплатити Позикодавцю відповідну суму невиконаного зобов`язання протягом двадцяти банківських днів з дати отримання гарантом першої письмової вимоги від Мінфіну.

20.07.2015 між Гарантом, в особі Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради та КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради було укладено договір про погашення заборгованості за виконання гарантійних зобов`язань, відповідно до умов якого Субпозичальник зобов`язався відшкодовувати Гаранту в повному обсязі всі витрати міського бюджету, яких зазнав Гарант, у зв`язку з виконанням зобов`язань за Гарантією Черкаської міської ради від 10.09.2009 № 2 з метою забезпечення боргових зобов`язань відповідно до Договору Субкредиту від 29.12.2009, що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку.

У зв`язку з невиконанням КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради своїх фінансових зобов`язань, Черкаською міською радою в особі Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради 28.12.2018 на виконання вимог Міністерства фінансів України від 21.12.2018 №19000-10-6/34167 здійснено виплату на суму 8 867 958, 22 грн. для погашення заборгованості КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради у повному обсязі.

29.12.2018 Департамент фінансової політики Черкаської міської ради на підставі ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України вніс до ГУ ДФС у Черкаській області подання № 5 про здійснення до КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заходів щодо стягнення простроченої заборгованості перед бюджетом м. Черкаси, у зв`язку з виконанням міською радою гарантійних зобов`язань в сумі 8 867 958, 22 грн., що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, за змістом ч. 2 ст. 17 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) місцеві гарантії можуть надаватися за рішенням, зокрема, відповідної міської ради для забезпечення повного або часткового виконання боргових зобов`язань суб`єктів господарювання - резидентів України, що належать до комунального сектору економіки міста або Автономної Республіки Крим, розташовані на відповідній території та здійснюють на цій території реалізацію інвестиційних проектів, метою яких є розвиток комунальної інфраструктури або впровадження ресурсозберігаючих технологій.

Державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом (ч. 3 ст. 17 БК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 17 БК України у разі виконання державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) гарантійних зобов`язань перед кредиторами шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного (місцевого) бюджету або шляхом укладання з такими кредиторами договорів про реструктурування сум, повернення яких гарантовано, у суб`єктів господарювання, зобов`язання яких гарантовані, з моменту такого виконання виникає прострочена заборгованість перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими під державні (місцеві) гарантії, в обсязі фактичних витрат державного (місцевого) бюджету та/або таких реструктурованих сум, а до держави (Автономної Республіки Крим, обласної ради чи територіальної громади міста) переходять права кредитора та право вимагати від таких суб`єктів господарювання погашення заборгованості в установленому законом порядку, якщо такі права не були передбачені відповідними договорами.

Водночас, за змістом ч. 9 ст. 17 БК України прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.

Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) не поширюється.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, станом на час звернення з відповідним позовом до суду за відповідачем залишається непогашеною заборгованість за договором субкредиту перед державним бюджетом у сумі 12 580 050, 97 грн., з яких 8 867 958, 22 грн. - основна сума заборгованості, та 3 712 092, 75 грн. - пеня, яка була нарахована на підставі ч. 3 ст. 17 Бюджетного кодексу України, що не заперечувалось відповідачем, отже, зобов`язання є узгодженим та підлягає сплаті до бюджету.

Апелянт наголошує, що ГУ ДФС не є належним позивачем у даному спорі.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21.06.2019 в справі №803/2561/15, від 14.05.2019 в справі №0340/1751/18, від 23.05.2019 в справі № 826/15795/14.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 06.08.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова