Справа № 440/1410/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 р. Справа № 440/1410/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Гуцала М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 року (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич) по справі № 440/1410/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2019, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправним рішення відповідача у формі листа №2275/Р/16-31-04-44 від 05.04.2019 щодо повернення поданої позивачем заяви від 11.03.2019 з додатками (вх. №1545/ДНЗ ГУ ДФС у Полтавській області від 12.03.2019) про виплату одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.03.2019 відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, оформлене листом №2275/Р/16-31-04-44 від 05.04.2019 щодо повернення поданої позивачем заяви від 11.03.2019 з додатками (вх. №1545/ДНЗ ГУ ДФС у Полтавській області від 12.03.2019) про виплату одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано відповідача повторно прийняти документи позивача про виплату одноразової грошової допомоги та надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення в частині задоволення позовних вимог винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в органах податкової міліції у Головному управлінні ДФС у Полтавській області.

Наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2016 № 3767-о підполковник податкової міліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Полтавській області, звільнений з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпункту "б" (через хворобу) 29.11.2016.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0563351 від 15.03.2017 та довідки до акта огляду МСЕК Серії АВ №0563351 позивачу з 23.02.2017 встановлено другу групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

11.03.2019 позивач звернувся із заявою (вх. № 1545/ДЗН від 12.03.2019) до відповідача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності як працівнику податкової міліції у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Листом відповідача від 05.04.2019 №2275/Р/16-31-04-44 «Про розгляд заяви» повідомлено, що у відповідача відсутні підстави для направлення до ДФС України наданих позивачем у заяві від 11.03.2019 (вх. реєстр. у ГУ ДФС за №1545/ДЗН від 12.03.2019) документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим повернуто їх без реалізації.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що рішення відповідача у формі листа №2275/Р/16-31-04-44 від 05.04.2019 щодо повернення поданої позивачу заяви від 11.03.2019 з додатками (вх. №1545/ДНЗ ГУ ДФС у Полтавській області від 12.03.2019 року) про виплату одноразової грошової допомоги, прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством України, а тому є протиправним.

За колишніми працівниками міліції, в тому числі і податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ-2 Податкового кодексу України.

Пунктом 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній до 06.11.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, абз. 2, 3 п. 15 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію», Кабінет Міністрів України постановою від 12.05.2007 № 707 затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі - Порядок № 707). Вказана постанова набрала чинності 23.05.2007.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», на виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановив:

затвердити Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850);

установити, що:

особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707;

дія затверджених цією постановою Порядку та умов не поширюється на осіб, які проходили службу в складі національного контингенту чи національного персоналу в міжнародних операціях.

Постанова № 850 набрала чинності з 31.10.2015.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Постанови № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0563351 від 15.03.2017 та довідки до акта огляду МСЕК Серії АВ № 0563351, позивачу з 23.02.2017 встановлено другу групу інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с. 13, 16, 39).

Проаналізувавши наведені норми права та матеріали справи, колегія суддів вважає, що за колишнім працівником міліції, зокрема податкової міліції, якому встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбачене Законом України «Про міліцію».

Так як інвалідність позивачу встановлена 23.02.2017 (після набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції»), допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 850.

Отже, на день виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги чинними були норми Порядку № 850.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 822/910/17.

Підпунктом 2 п. 3 Порядку № 850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що оскільки позивачу встановлено інвалідність після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби, за ним зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію».

Відповідно до п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку № 850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, на відповідача покладено обов`язок прийняти відповідні документи, сформулювати висновок та надіслати їх до ДФС України, керуючись ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2019 позивач звернувся із заявою (вх. № 1545/ДЗН від 12.03.2019) до начальника ГУ ДФС у Полтавській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності як працівнику податкової міліції у відповідності до Порядку № 850 (а.с. 14, 35).

До вказаної заяви позивачем було додано: довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005173 (а.с. 40), копію виписки з акта огляду МСЕК серії АВ № 0563351 від 15.03.2017 (а.с. 39), копію свідоцтва про хворобу № 305-С від 21.11.2016 (а.с. 38), копії сторінок паспорта (а.с. 41), копію картки фізичної особи-платника податків (а.с. 42).

Листом ГУ ДФС у Полтавській області від 05.04.2019 № 2275/Р/16-31-04-44 «Про розгляд заяви» (а.с. 17-18, 36-37) позивача повідомлено, що у ГУ ДФС у Полтавській області відсутні підстави для направлення до ДФС України наданих позивачем у заяві від 11.03.2019 (вх. реєстр. у ГУ ДФС за №1545/ДЗН від 12.03.2019) документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим повернуто їх без реалізації.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем не порушено встановленого порядку звернення до відповідача, подано всі необхідні документи, передбачені п. 7 Порядку № 850.

Таким чином, колегія суддів наголошує на тому, що відповідач не наділений повноваженнями на залишення заяви про виплату одноразової грошової допомоги без реалізації (зупинення розгляду, повернення), на нього покладається обов`язок скласти висновок про можливість виплати позивачу одноразової грошової допомоги, тому має місце порушення норм ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції дискреційного принципу стосовно відповідача з огляду на наступне.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження та подачі висновку про виплату одноразової грошової допомоги регламентовано ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу. За законом у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

З огляду на зміст ст. 356 ПК України, колегія суддів, вважає такими, що є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про нерозповсюдження на позивача наведених вище нормативно-правових актів, у зв`язку з його статусом працівника податкової міліції.

З приводу доводів апеляційної скарги про оскарження ухвали суду першої інстанції від 03.05.2019, то колегія суддів зауважує на таке.

Стаття 12 КАС України каже, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище; оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію; оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження; типові справи; оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження; перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Частина 4 ст. 260 КАС України зазначає, що якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Частина 7 ст. 260 КАС України передбачає, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються до справ, визначених пунктами 1-9 частини шостої статті 12 цього Кодексу.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається, як на підставу задоволення його клопотання про розгляд справи з викликом сторін, на важливе значення даної справи для нього та формування правової позиції по подібним правовідносинам.

З огляду на правила ст. 12 КАС України, колегія суддів, вважає такі твердження наміркованими.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 по справі № 440/1410/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді О.І. Сіренко М.І. Гуцал