Справа № 520/4470/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 р.Справа № 520/4470/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.06.19 року по справі № 520/4470/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі по тексту відповідач, УПСЗН), в якому просить суд:

- визнати незаконними та протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо припинення ОСОБА_1 дії пільги з 01.01.2019 року на житлово - комунальні послуги - права на 25% знижку при сплаті за газ, електроенергію, воду, тепло в межах середніх норм споживання;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради поновити ОСОБА_1 надання пільг з правом на 25% знижку при сплаті житлово - комунальних послуг за газ, електроенергію, воду, тепло в межах середніх норм споживання з 01.01.2019 року і подалі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він є дитиною війни та з січня 2006 року йому повинні надаватися пільги на житлово-комунальні послуги 25% знижки при сплаті за газ, електроенергію, воду і тепло в межах середніх норм споживання, тому вважає неправомірним припинення з 01.01.2019 року дії пільг на житлово-комунальні послуги.

5 червня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (, проспект Науки, 17-А, м. Харків, 61166) щодо ненадання організаціям, що надають житлово-комунальні послуги відомості про ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) як такого, що має право на отримання пільг з оплати комунальних послуг відповідно до ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV - протиправними.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (, проспект Науки, 17-А, м. Харків, 61166) надати організаціям, що надають житлово-комунальні послуги відомості про те, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) має право на отримання пільг з оплати комунальних послуг відповідно до ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV з 01 січня 2019 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції порушив при прийнятті рішення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті. Пояснив, що позивач має пільговий статус Дитина війни та знаходиться на обліку у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги з 01.01.2006 року, у тому числі 25-відсоткову знижку при платі за користування комунальними послугами в межах середніх норм споживання за умови, якщо розмір середньомісячного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Вказав на те, що з 2006 року по 01.07.2015 року позивач користувався даними пільгами, а за період з 01.07.2015 р. по 01.05.2016 р. користувався пільгами з урахуванням доходів. Крім цього позивач з 01.01.2006 по 30.04.2016 року користувався вищезазначеною пільгою та одночасно у складі домогосподарства одержував субсидію на відшкодування житлово-комунальних послуг. Вважає, що оскільки станом на 30.04.2016 року позивач у складі домогосподарства одержував субсидію, нарахування пільги позивачу, а саме 25-відсоткової знижки при платі за користування комунальними послугами, правомірно було припинено з 01.05.2016 року. Пояснив, що з 01.05.2016 року по теперішній час позивачу пільга не застосовується, а виплачується субсидія. Стверджує, що середньомісячний розмір пенсії позивача за період з липня по грудень 2018 року, є більшим від встановленої величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Таким чином, стверджує, що Управлінням складено та направлено позивачу повідомлення про припинення з 01.01.2019 року дії пільги на оплату житлово-комунальних послуг у вигляді 25-відсоткової знижки, оскільки дохід позивача перевищив податкову соціальну пільгу, хоча фактично пільга була припинена з 01.05.2016 року через отримання ним субсидії.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи, просить апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 , є пенсіонером за віком, що підтверджується копією посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.09.1998 (а.с.9) та має статус Дитина війни.

Позивач отримав від Шевченківського УПСЗН повідомлення про припинення дії пільги з 01.01.2019 року у зв`язку з тим, що дохід перевищує податкову соціальну пільгу (а.с.8).

Позивач, 16.04.2019 року звернувся до відповідача з заявою про поновлення дії пільги на житлово комунальні послуги як дитині війни (а.с.12).

Листом від 23.04.2019 № Ш-1-419/0/309-19.02-39 УПСЗ Адміністрації Шевченківського району повідомило позивача про відсутність законних підстав для поновлення дії пільги з 01.01.2019 року (а.с.13).

Не погодившись із діями відповідача щодо припинення ОСОБА_1 дії пільги з 01.01.2019 року на житлово - комунальні послуги - права на 25% знижку при сплаті за газ, електроенергію, воду, тепло в межах середніх норм споживання, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання таких дій незаконними та протиправними,а також зобов`язання УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР поновити позивачу надання пільг з правом на 25% знижку при сплаті житлово - комунальних послуг за газ, електроенергію, воду, тепло в межах середніх норм споживання з 01.01.2019 року і подалі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, окрім отримання субсидії у складі домогосподарства також має право на отримання 25-відсоткової знижки при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання, оскільки розмір середньомісячного сукупного доходу його сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, яка дає право на додаткову пільгу і складає 2596 грн.10 коп. Приймаючи до уваги встановлену законом процедуру надання пільг, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання організаціям, що надають житлово-комунальні послуги відомості про ОСОБА_1 як такого, що має право на отримання пільг з оплати комунальних послуг відповідно до ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV, а також зобов`язання УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР надати організаціям, що надають житлово-комунальні послуги відомості про те, що позивач має право на отримання пільг з оплати комунальних послуг відповідно до ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV з 01 січня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення та порядок надання громадянам щомісячних житлових субсидій на оплату житлово-комунальних послуг визначається Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848 (далі - Положення № 848 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Положення № 848 встановлено, що це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій: щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово-комунальних послуг, а саме: - житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; - комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами; -щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), а саме: - витрат на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт; обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, відповідно до яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів; - витрат на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива один раз на рік.

Житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Згідно п.2 Положення № 848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Відповідно до п.3 Положення № 848 призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

За отриманням інформації з будь-яких питань, пов`язаних з призначенням житлової субсидії, одержувачі субсидії звертаються до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення (абз. 11 п. 18 Положення № 848)

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради є органом, що уповноважений призначати житлові субсидії, здійснювати контроль за їх цільовим використанням, а також надавати одержувачам субсидії роз`яснення щодо питань, пов`язаних з призначенням субсидій.

Відповідно до статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV дитина війни особа, яка є громадянином України та якій, на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни, було менше 18 років.

Згідно зі статтею 5 даного Закону дітям війни надається ряд пільг, зокрема, пільга на 25-відсоткову знижку при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, тепло- та електропостачання, природний газ (в тому числі послуги з транспортування, розподілу та постачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства визначено Порядком надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389 (надалі за текстом - «Порядок»).

Відповідно до пункту 2 Порядку №389 його дія поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, зокрема, згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не позбавлений пільг дитини війни, встановлених відповідним Законом, однак може користуватися ними при дотриманні певних умов, зокрема, у випадку неперевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї, в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, який, станом на 2019 рік, складає 2690,00 грн., відповідно до пп.169.4.1 п. 169.4 ст. 169 Податкового кодексу України.

Згідно з п.10 Порядку №389 у разі коли середньомісячний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, пільговик має право на отримання пільг протягом дванадцяти місяців з місяця визначення відповідного права.

Відповідно до п.11 Порядку №389 підприємства надають у встановленому порядку протягом дванадцяти місяців пільги пільговикам, зазначеним у списках.

Після закінчення дванадцяти місяців структурний підрозділ з питань соціального захисту населення визначає право пільговика на отримання пільг на наступний період відповідно до пункту 9 цього Порядку.

Пункт 12 Порядку №389 у разі коли середньомісячний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення письмово інформує пільговиків про те, що вони не мають права на отримання пільг і можуть звернутися за житловою субсидією.

Так, відповідно до пункту 9 Порядку №389 середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу визначається шляхом ділення загальної суми грошових доходів кожного члена сім`ї пільговика за попередні шість місяців на 6 і на кількість членів сім`ї.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про доходи членів сім`ї, пенсія ОСОБА_2 (дружини) складає 1577,90 грн. та пенсія позивача складає 3614,30 грн.

Згідно пункту 9 Порядку №389 середньомісячний сукупний дохід сім`ї складає: 5195,20х6/6/2 = 2596,10 грн., що є меншою за величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу у 2019 році. Зазначена сума також визначена у п.3 при розрахунку субсидії на ЖКП до особової справи № 12613 (а.с.25).

Таким чином, посилання апелянта на те, що середньомісячний розмір пенсії позивача за період з липня по грудень 2018 року, є більшим від встановленої величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, в якості обґрунтування припинення з 01.01.2019 року дії пільги позивача на оплату житлово-комунальних послуг у вигляді 25-відсоткової знижки, колегія суддів вважає безпідставними.

З приводу доводів апелянта про те, що позивач отримував субсидію, що слугувало підставою для фактичного припинена пільги з 01.05.2016 року, колегія суддів на те, що пункт 4 Положення № 848 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) містить приписи наступного змісту: житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, визначеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що приписи пункту 4 Положення № 848, на які посилався відповідач, втратили чинність з 01 жовтня 2018 р. у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 841 від 17.10.2018 року "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", якою пункт 4 Положення № 848 викладено у новій редакції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що окрім отримання субсидії у складі домогосподарства також має право на отримання 25-відсоткової знижки при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання.

Порядоком №389 також визначено, яким чином структурні підрозділи з питань соціального захисту населення повинні забезпечити права пільговика на отримання знижки на оплату комунальних послуг.

Відповідно до абзацу 2 п.10 якого, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення подає щомісяця до 25 числа житлово-експлуатаційним організаціям, житлово-будівельним (житловим) кооперативам, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, організаціям, що надають житлово-комунальні послуги, операторам (провайдерам) телекомунікацій, газо- та електропостачальникам, постачальникам твердого палива (далі - підприємства) списки пільговиків, які мають право на отримання пільг, надає в установленому порядку пільги готівкою для придбання твердого палива і скрапленого газу, а також видає пільговикам довідки для отримання інших видів пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо), відповідно до законодавства.

Відповідно до п.11 Порядку №389 підприємства надають у встановленому порядку протягом дванадцяти місяців пільги пільговикам, зазначеним у списках. Після закінчення дванадцяти місяців структурний підрозділ з питань соціального захисту населення визначає право пільговика на отримання пільг на наступний період відповідно до пункту 9 цього Порядку.

Таким чином, колегія суддів вказує на обов`язок відповідача надати організаціям, що надають житлово-комунальні послуги відомості про ОСОБА_1 як такого, що має право на отримання пільг з оплати комунальних послуг відповідно до ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнати протиправними дії УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР щодо ненадання організаціям, що надають житлово-комунальні послуги відомості про ОСОБА_1 як такого, що має право на отримання пільг з оплати комунальних послуг відповідно до ст. 5 ЗУ Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

В справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Так, колегія суддів заважує, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи встановлення протиправності зазначених дій відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР надати організаціям, що надають житлово-комунальні послуги відомості про те, що позивач має право на отримання пільг з оплати комунальних послуг відповідно до ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV з 01 січня 2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 268, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 520/4470/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 02.08.2019 року