Справа № 160/247/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/247/19
(суддя Рябчук О.С., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі №160/247/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 02 січня 2019 року звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить скасувати прийняте відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій №000331/04-36-40-05/НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане рішення повинно бути скасовано, оскільки фактична перевірка павільйону позивача проведена незаконно, мають місце численні процесуальні порушення. Крім того, підтвердження факту роздрібної торгівлі алкогольними напоями відсутні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.12.2018 року у справі №184/2300/18, встановлено факт вчинення позивачем дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, роздрібної торгівлі алкогольними напоями без придбання відповідної ліцензії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржила його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідачем не доведено склад податкового правопорушення допустимими та належними доказами. Зазначає про те, що враховуючи положення статті 102 ПК України відповідач не мав правових підстав для здійснення 19.10.2018 року перевірки позивача за період з 27.05.2016 року по 30.05.2016 року.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що контролюючий орган має право прийняти рішення про застосування фінансових санкцій за відсутності суб`єкта господарювання. Позивач визнала реалізацію алкогольних напоїв в своїх поясненнях та не спростовує це. Постанова в справі про адміністративне правопорушення підтверджує факт здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Інших заперечень щодо доводів апеляційної скарги відповідач не наводить.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач зареєстрована як фізична особа - підприємець 05.10.2004 р. та перебуває на обліку у Нікопольському ДПІ (Покровське відділення) ГУ ДФС у Дніпропетровській області (а.с.18).

19 жовтня 2018 року на підставі наказу №5940-п від 17.10.2018 року та направлень №2431 від 17.10.2018 р., № 2430 від 17.10.2018 р. співробітниками ГУ ДФС у Дніпропетровській області здійснено фактичну перевірку павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пального (а.с.22).

За результатами перевірки складено акт від 19.10.2018 р. №61288/04-36-40-05/ НОМЕР_1 (а.с.20-21; 29-30).

Згідно з актом від 19.10.2018 р. №61288/04-36-40-05/НОМЕР_1 перевіркою встановлено:

«…роздрібна торгівля алкогольними напоями за період з 27.05.2016 року по 30.05.2016 року без придбання відповідної ліцензії згідно контрольних стрічок, які створені в електронній формі до РРО Mini-400МЕ, фіскальний № 2, заводський номер ПБ410141631, а саме: 29.05.2016 р. згідно контрольних стрічок було реалізовано пиво «Тетерів міцне» (1 пляшка х 0,5л. х 17,00 грн.), пиво «Рижське світле» (1 пляшка х 1,5л. х 25,60грн.), сидр «Sommersbyгрушевий» (1 пляшка х 17,00 грн.), пиво «Діжка світлого» (3 пляшки х 0,5л. х 7,80 грн. за пляшку). Ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 (термін дії з 26.05.2015 р. по 26.05.2016 р.) та ліцензія НОМЕР_3 на право роздрібної торгівлі алкогольним напоями діяла (термін дії з 31.05.2016 р. по 31.05.2017 р.). Отже, розрив між ліцензіями складає 4 дні. У цей час відбулась реалізація алкогольних напоїв».

За висновком акта від 19.10.2018 р. №61288/04-36-40-05/НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 порушено ст. 15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Копію акта вручено 19.10.2018 року.

02 листопада 2018 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 000331/04-36-40-05/ НОМЕР_1 , яким вирішено застосувати до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. за порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 18 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481/95-ВР) ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Відповідно до абзацу 5 частини 2 статті 17 Закон № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем у період з 27.05.2016 року по 30.05.2016 року, включно, позивач не мала ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, оскільки ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 діяла з 26.05.2015 року по 26.05.2016 року, а ліцензія НОМЕР_3 діяла з 31.05.2016 року по 31.05.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, ФОП ОСОБА_1 застосовується реєстратор розрахункових операцій у сфері торгівлі.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР).

Статтею 3 Закону № 265/95-ВР регламентовано обов`язки суб`єкта господарювання, який здійснює розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг).

Відповідно до абзаців 2, 4 пункту 7 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані.

Контрольна стрічка в розумінні статті 2 Закону № 265/95-ВР це копії розрахункових документів послідовно сформованих реєстратором розрахункових операцій, що надруковані або створені в електронній формі таким реєстратором, а також копії фіскальних звітних чеків у разі створення контрольної стрічки в електронній формі.

Порядок передачі інформації до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв`язку встановлюється органом доходів і зборів на базі технології, розробленої Національним банком України та погодженої центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до Порядку передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 2012 року № 1057, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2012 року за №1744/22056 (далі - Порядок) суб`єкти господарювання, які використовують РРО, що створюють контрольні стрічки в електронній формі, та/або електронні контрольно-касові реєстратори, що створюють контрольну стрічку в друкованому вигляді, повинні забезпечити передачу до сервера обробки інформації електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці у пам`яті РРО або в пам`яті модемів, які до них приєднані.

Отже, відповідно до зазначених правових норм, належними доказами які можуть свідчити про порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року суб`єктами господарювання, які використовують РРО, є електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків.

Згідно з п. 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, допустимість як властивість доказів поєднує в собі декілька вимог. Доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб`єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі.

Проте, суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що в обґрунтування правомірності оскарженого рішення відповідач посилається на наявність доказу, а саме «Витягу з інформаційної бази ДФС на 4 арк» який не використовувався відповідачем під час складення акта перевірки та прийняття оскарженого рішення, оскільки згідно з актом перевірки до акта було додано пояснення позивача та саме копії електронних стрічок, які створені в електронній формі.

При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами представника відповідача щодо тотожності зазначених доказів, а саме виготовлення цього витягу на підставі електронних стрічок, які створені в електронній формі, враховуючи те, що належних та допустимих доказів щодо підтвердження цього відповідачем надано не було.

Водночас, незважаючи на вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 28.05.2019 року щодо надання у судове засідання, для дослідження, належних чином завірених копій електронних стрічок, які створені в електронній формі, як зазначено в акті перевірки, відповідач не виконав, ці докази суду не надав. З огляду на це, суд апеляційної інстанції вирішує справу на підставі наявних доказів.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що надані відповідачем суду докази у вигляді знімка з екрана з податковою інформацією ані за формою, ані за змістом не є належними та допустимими доказами на підтвердження викладених в акті перевірки обставин порушення Закону № 265/95-ВР.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами позивача, який обґрунтовано звернув увагу суду на те, що надані до суду «Витяги з інформаційної бази ДФС на 4 арк» на підставі яких було прийнято оскаржене рішення, а саме з копії скріншотів, які було надано суду першої інстанції, не вбачається назва проданого товару на суму 20,3 грн. тобто не підтверджується продаж алкогольних напоїв 29.05.2016 року та на інших п`яти копіях скріншотів не відображено дати операції з продажу товарів.

Також, суд звертає увагу на те, що зазначені в акті перевірки пояснення позивача не містять інформації щодо реалізації ним алкогольної продукції під час відсутності ліцензії на це, або визнання позивачем обставин встановлених актом перевірки в частині порушення ст. 15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року (а.с. 30 об.ст.).

З урахуванням викладеного, колегія суддів робить висновок про відсутність належних доказів у контролюючого органу які б були покладені в основу оскаржуваного рішення та які б свідчили про наявність обставин порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року.

Щодо наявності постанови Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.12.2018 року у справі №184/2300/18, якою на думку суду першої інстанції встановлено факт вчинення позивачем дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, роздрібної торгівлі алкогольними напоями без придбання відповідної ліцензії слід зазначити наступне.

Судове рішення має бути категоричним, у резолютивній частині постанови повинен бути наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок, оскільки висновок(висновки) суду в резолютивній частині постанови - є приписом, що підлягає безумовному виконанню сторонами та третіми особами.

Згідно з резолютивною частиною зазначеної постанови, суду постановив: «адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КПАП України закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КпАП України».

Отже, виходячи з її змісту, суд розглядаючи справу не дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 156 КпАП України, оскільки в резолютивній частині про це не зазначено та в цьому ОСОБА_1 звинувачена не була, та від такого звинувачення не захищалась.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо наявності судового рішення яким встановлено вчинення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями без придбання відповідної ліцензії є помилковим.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача про відсутність підстав для застосування до спірних відносин положень статті 102 ПК України, оскільки таку перевірку було проведено відповідачем в межах податкового законодавства, строки давності виявлення порушень встановлено положеннями статті 102 ПК України.

Також є безпідставними доводи позивача щодо протиправності перевірки, оскільки позивачем сам факт проведення перевірки у межах розгляду цієї справи не оскаржується.

Наявність повноважень у відповідача на проведення фактичної перевірки з питань дотримання додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України сумнівів не виникає і не є предметом спору у цій справі.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій №000331/04-36-40-05/НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року прийнято відповідачем без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1920,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову та апеляційної скарги, виходячи з розрахунку 768,40 грн. + 1152 грн. = 1920,40 грн. (а.с.3,4,72).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови, якою позов слід задовольнити повністю.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі №160/247/19 - скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управління ДФС у Дніпропетровській області рішення про застосування фінансових санкцій №000331/04-36-40-05/НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору - 1920 (одну тисячу двадцять грн.) 40 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 01 серпня 2019 року.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко