Справа № 810/4330/18
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2019 року м. Київ № 810/4330/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , пред`явив вимоги управлінню Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області про визнання неправомірною відмови у зарахуванні періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці на ВО ""Львіватоменергоремонт" з 06.06.1989 р. до по 29.01.1993 р. у пільговий стаж роботи, який дає право на призначення державної пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ відповідно до п "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.2 ст.55, ч.1 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з моменту призначення з урахуванням роботи з особливо шкідливими умовами праці на підставі довідок форми 122 від 10.07.2014 р., 01.06.1993 р.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що під час роботи на ВО "Львіватоменергоремонт" та ДСП "Чорнобильська АЕС" ОСОБА_1 виконував виробничі завдання на території Чорнобильської АЕС тобто роботи, віднесені за списками №№1-2 до таких, що пов`язані з особливо шкідливими умовами праці, тому вважає, що має право на зарахування до страхового стажу цих періодів та на державну пенсію на пільгових умовах, згідно ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.1 п.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи".

Ухвалою суду від 10.10.2018 р. було відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику осіб для участі у ньому.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Як слідує із листа-відповіді УПФУ у м. Славутичі від 21.02.2018 р. за №13-р-03, відповідач зазначив, що відповідно до п.4 ст.24 Закону України "Про загальнобовязкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим законом (до 01.01.2004 р.) зараховуються до трудового стажу в порядку та умовах, визначених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08. 1993 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п.20 Порядку, у тих випадках, коли у трудовий книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки, підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Розглянувши подані позивачем письмові докази та лист відповідача, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами:

ОСОБА_1 , мешканець м. Славутича Київської області, - позивач у справі, належить до громадян, які постійно проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю у 1988 році та має відповідне посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_1 , видане 16.11.1992 року Київською облдержадміністрацією.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_2 , відповідно до наказу №42 від 29.01.1987 р., був прийнятий на роботу до Харьківського монтажно-налагоджувального управління треста "Теплоенергомонтаж", у якому працював до 13.02.1987 р. З цього часу прийнятий на роботу у ВО "Комбінат" управління автомобільного транспорту м. Чорнобиля Київської області, наказ №18-лс від 13.02.1987 р., де пропрацював до 01.09.1988 р. З 20.10.1988 р. по 31.05.1989 р. працював у ВО "Комбінат"; з 05.06.1989 р. по 01.03.1993 р. у дизельному цеху на ПВД на Чорнобильській АЕС, звільнений 03.01.1993 р. на підставі скорочення чисельності штату у зв`язку з ліквідацією постійної виробничої дільниці (ПВД). 01.02.1993 р., позивач був прийнятий на Чорнобильську АЕС; 22.09.1997 р. наказом Міністерства енергетики України від 22.09.97 р. ВО ЧАЕС переіменовано НАЕК ВП ЧАЕС Міненерго. 21.12.2001 р., Ретунський переведений оператором ТТО РО 6 групи в реакторний цех. 01.11.2003 р., переведений в цех по роботі з відпрацьованим ядерним паливом.

Згідно довідки ДВП "Львівенергоремонт" від 01.06.93 р. №11/178-2, ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з -06.06.89 по 09.05.90; з 21.06.90 по 21.01.91; з 30.05.91 по 31.07.91; 05.08.91 по 11.09. 92; 15.02.92 по 24.03.92; 08.04.92 по 17.06.92; 09.09.92 по 29.01.93 та був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року N 1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06 червня 1986 року N 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку N 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року N 1173 у вказані вище строки.

За інформацією довідки від 07.02.18 р. №431/18 позивач з липня 1989 р. по грудень 1992 р. під час виконання робіт на Чорнобильскій АЕС одержав дозу зовнішнього опромінення 33 мЗв.

Згідно акту зустрічної перевірки щодо підтвердження факту пільгового стажу роботи від 17.07.2014 р. встановлено, що ОСОБА_2 , 1963 р.н., був зарахований в дизельний цех на ВО "Львіватоменергоремонт" на постійну виробничу дільницю на Чорнобильській АЕС з 05.06.1989 р. (наказ №823-к) на посаду слюсаря-ремонтника. Наказом по особовому складу №56-к від 25.01.1993 р. у зв`язку з ліквідацією ВД на Чорнобильській АЕС звільнений за скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП з 29.01.1993 р.

В липні 2012 р., позивач звернувся із заявою до Славутицького УПФУ з вимогою оформлення пенсії та включення часу роботи, що дає право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку N1 до трудового стажу із наданням відповідних документів, проте відповідач надіслав лист від 21.02.2018 р. за №13-р-03 зі змісту якого не зрозуміло

підстави для допущення бездіяльності стосовно вимоги ОСОБА_1 .

Вирішуючи публічно-правовий спір, суд виходить із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до п. 2 Розділу XV Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 01.01.2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими та важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ,- (абз. 1 ч. 1 Закону).

Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років: 2 роки та додатково 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абз. 6 п. 2 ч. 1 Закону).

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею (абз. 1 ч. 2).

гідно ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах. відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ч. 2 цієї статті органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язати діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 1ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Підпунктом 1.1. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року N 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008 року N 5-5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за N 442/6730, передбачено, що управління Пенсійного фонду України (далі - Фонд) у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами Фонду, підпорядкованими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні управління), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до п. п. 1.2. Положення управління у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства соціальної політики України, дорученнями Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. його першого заступника та заступника, наказами Фонду та постановами правління Фонду, дорученнями Голови правління Фонду, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та наказами регіональних управлінь.

Згідно п. 3 п. п. 2.1. Положення одним з основних завдань Управління є призначення (перерахунок) пенсій.

Відповідно до абзацу сьомого підпункту "г'" пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846 (з наступними змінами) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 N 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено судом, позивачем відповідно до зазначеного Порядку була подана до УПФУ в м. Славутичі заява про призначення пенсії за віком згідно п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до якої додано, за твердженням позивача, необхідні документи, передбачені Порядком, в т. ч. довідка від 01.06.93 р. №11/178-2, яка належним чином оформлена і видана ВО "Львіватоменергоремонт", що не спростовуються управлінням Пенсійного фонду. Ці документи дають право на призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку.

Всупереч встановленому правовому порядку вказані документи відповідачем безпідставно були поставлені під сумнів і не враховані при обчисленні стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Документи в установленому порядку не визнані недійсними, їх фіктивність не встановлена рішенням компетентного органу.

Таким чином, відповідач порушив існуючий правовий порядок і не прийняв законне рішення про зарахування стажу роботи, яке дає право на пільги, направивши лист незрозумілого змісту. Допущеною бездіяльністю відповідач обмежив право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з чим воно підлягає судовому захисту передбаченим законом способом та відповідно до позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає заявлені вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, зокрема, в частині визнання неправомірною відмови УПФУ у м. Славутичі у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 в особливо шкідливих умовах праці у ВО "Львіватоменерго".

Одночасно, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату недорахованої суми пенсії з моменту її призначення, з огляду на те, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується та приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених суду повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).

Тобто, призначення та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАСУ передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАСУ, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень. Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії у запропонованому ним порядку та спосіб. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо проведення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням роботи з особливо шкідливими умовами праці у ВО "Львіватоменергоремонт" згідно поданих ним довідок про періоди роботи.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, судові витрати не стягуються, позаяк заявником не подані документи про їх наявність.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного Фонду України в м. Славутичі Київської області у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з особливо шкідливими умовами праці, зазначеного у поданих ним довідках у пільговий стаж роботи для призначення державної пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком N1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних у встановленому порядку. Кабінетом Міністрів України, у відповідності до п. п."а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі повторно розглянути заяву ОСОБА_3 та ухвалити рішення з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Брагіна О.Є.