Справа № 369/14905/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року № 369/14905/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення №101 Бузівської сільської ради XXVII сесії VII скликання від 26.04.2018 про виділення гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Бузівську сільську раду внести зміни у рішення Бузівської сільської ради від 19.06.2009 №106, щодо приведення рішення у відповідність з вимогами Закону України «Про землеустрій»;

- надати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 28.11.2018 матеріали адміністративної справи №369/14905/18 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Матеріали адміністративної справи №369/14905/18 11.03.2018 внаслідок автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Щавінському В.Р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 13.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає відмову Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у наданні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 , неправомірною та такою, що суперечить чинному законодавству.

Відповідач проти позову заперечував, подав до суду письмовий відзив в якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав,що рішення Бузівської сільської ради від 26.04.2018 №101 є рішенням колегіального органу, яке прийняте відповідно до чинного законодавством України.

Крім того, вищезазначена земельна ділянка яку позивач бажає отримати у власність, знаходиться у прибережній захисній смузі, яка являється природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У судовому засіданні позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

До суду позивач та представник відповідача подали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 рішенням Бузівської сільської ради XXI сесії V скликання від 19.06.2009 №106 надано дозвіл на вибір місця розташування відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га, а приватну власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

У 2016 році позивач звернувся до ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виготовлення проекту землеустрою. В свою чергу, ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» надав позивачу відповідь про те, що рішення не може бути виконане, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Надалі, позивач звернувся до із заявою до відповідача, у якій просив внести зміни до рішення Бузівської сільської ради від 19.06.2009 №106. Бузівською сільською радою VІ сесії VІІ скликання було прийнято рішення від 07.04.2016 про відмову ОСОБА_1 у внесенні змін до рішення №1406 від 19.06.2009.

На вищезазначене рішення, був поданий ОСОБА_1 позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

01.03.2017 Києво-Святошинським районним судом Київської області прийнято постанову, якою визнано незаконним та скасовано рішення Бузівської сільської ради VІ сесії VІІ скликання від 07.04.2016 про відмову ОСОБА_1 у внесенні змін в рішення Бузівської сільської ради №106 від 19.06.2009. Дане рішення суду набрало законної сили 13.07.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання земельної ділянки в розмірі 0,20 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Після розгляду зазначеної заяви, сільською радою прийняте рішення №101 від 26.04.2018 про відмову виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка, на яку претендує позивач, знаходиться у прибережній захисній смузі, яка являється природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішенням №101 від 26.04.2018 відмовлено у виділенні земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 , у зв`язку з розташуванням даної земельної ділянки у прибережній захисній смузі.

Згідно із ст. 61 ЗК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, де забороняється:

а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво і городництво;

б) зберігання та застосування пестицидів і добрив;

в) влаштування літних таборів для худоби;

г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів;

ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо;

д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

З матеріалів поданих ОСОБА_1 та викопіювань з публічної кадастрової карти вбачається, що ділянка, виділена ним на графічних матеріалах, які додані до заяви про виділення земельної ділянки, знаходиться на території прибережної захисної смуги та смуги відведення. Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи викопіюваннями з генерального плану с.Буча, Києво-Святошинського району, Київської області.

Відповідно до ч.4 ст.59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Таким чином, відповідно до положень ч.4 ст.59 ЗК України земельна ділянка, яку позивач хотів отримати у власність, може бути передана лише в оренду і лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури, а не для ведення особистого селянського господарства.

Судом встановлено,що Бузівською сільською радою було прийняте рішення №106 від 19.06.2009 про надання позивачу дозволу на вибір місця розташування земельної ділянки прийнято у 2009 році відповідно до вимог і положень законодавства чинних на момент прийняття рішення.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Відповідно до п.2 перехідних положень Закону України від 02.06.2015 №497-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом (до 20.06.2017), а розробленні відповідно до цих рішень проекти землеустрою після погодження в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, підлягають затвердженню органом, який надав дозвіл на їх розроблення, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

Крім того, згідно ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно вимог і положень Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення земельних питань відноситься виключно до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування.

Таким чином суд не може вирішувати питання віднесені до компетенції органу місцевого самоврядування, та не є розпорядником земель, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або ж задоволення позовних вимог про надання у власність земельної ділянки.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрепію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Дана позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішеннях "Класс та інші проти Німеччини" від 06 вересня 1978 року, "Фадеева проти Росії" (Заява N 55723/00) від 09 червня 2005 року, "Кумпене і Мазере проти Румунії" (Заява N 33348/96) від 17 грудня 2004 року, "Срузалем проти Австрії", (Заява N 26958/95) від 27 лютого 2001 року, "Реквеньї проти Угорщини" (Case of Rekvenyi v. Hungary) (Заява N 25390/94) від 20 травня 1999 року, вказано, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави та суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином суд не може вирішувати питання віднесені до компетенції органу місцевого самоврядування, та не є розпорядником земель, а тому немає законних підстави для задоволення позовних вимог про внесення змін у рішення №106 від 19.06.2009 про надання дозволу ОСОБА_1 на вибір місця розташування земельної ділянки, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а також позовних вимог про надання у власність земельної ділянки.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволені позову відмовлено.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.