Справа № 200/6730/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 р. Справа№200/6730/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Донецької митниці ДФС України (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 01.02.2019 року №UA00000/2019/000012/2 про коригування митної вартості та картку відмови в прийомі митної декларації та митного оформлення UA700140/219/00005.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 січня 2019 року у режимі «імпорт» позивачем було ввезено на територію України автомобіль Peugeot 407 SW VIN НОМЕР_1 , придбаний на території Латвії у фірми, яка займається продажем автомобілів, що були у використанні. Автомобіль пропонувався за ціною 1990 Євро, проте після візуального огляду і виявлення дефектів вдалося знизити ціну до 1900 Євро. При покупці був складений договір купівлі-продажу та після оплати повної вартості автомобіля (1900 Євро) був виданий чек згідно договору купівлі-продажу з номером відповідності, зазначеному як на чеку, так і в договорі. Під час оформлення на митному посту Ягодин було заповнено Попередню митну декларацію за номером UA700140/2019/000115. Для оформлення митної декларації та автомобіля на митному посту «Маріуполь спеціалізований» позивач звернувся до «Азовського торгівельно-транспортного агентства», яке 31.01.2019 року подало пакет документів, передбачений Митним кодексом України та митну декларацію номер UA700140/2019/000204. Однак, рішенням відповідача від 01.02.2019 року №UA00000/2019/000012/2 митна вартість зазначеного автомобілю була скоригована, оскільки за основу було взято не реальні дані про ціни на Peugeot 407 SW в країнах Балтії, а ціни на автомобілі за каталогом, що продаються в Німеччині дилерами, а також не було враховано технічний стан автомобіля, а саме сильну корозію кузова, зазначену в актах огляду транспортного засобу та інші дефекти. Тому позивач вважає рішення про коригування митної вартості автомобіля та картку відмови в прийомі митної декларації та митного оформлення UA700140/219/00005 протиправними та просить їх скасувати у судовому порядку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у справі № 200/6730/19-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

20 червня 2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що прийняття оскаржуваних рішень здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені Митним кодексом України. Відповідач посилається на те, що при здійсненні формато-логічного контролю, а також контролю із застосуванням автоматизованої системи аналізу та управління ризиками МД мало місце спрацювання АСАУР із формуванням обов`язкових до виконання митних формальностей, у тому числі за такими кодами: 103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби; 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів з повідомленням «Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN- кодами НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість 2100,00»; 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товару з повідомленням «Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN- кодами НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість 2100,00». В подальшому, як стверджує відповідач, в результаті здійснення контролю правильності визначення митної вартості було виявлено, що декларантом подані неповні відомості про митну вартість транспортного засобу, а саме: для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані чековий документ від 21.01.2019 року №00000416 на латвійській мові, який не містив інформації, що чітко ідентифікується з рахунком від 21.01.2019 року №2271 (у чековому документі відсутній ідентифікаційний номер VIN - НОМЕР_1 ) та роздруківка з фотографією автомобіля та ціною 1990 євро на латвійській мові, яка не мала посилання на джерело інформації та не містила даних, за якою можливо було б ідентифікувати його відношення до купівлі автомобіля марки Peugeot, модель 407, ідентифікаційний номер VIN - НОМЕР_1 , що заявлений за МД. Більш того, ціна на зазначеній роздруківці не співпадає з ціною, заявленою декларантом у 1900 євро. Крім того, заявлена позивачем митна вартість автомобіля 1900 євро значно менше наявної в системі оцінки транспортних засобів Schwackenet цінової інформації транспортного засобу по конкретному ідентифікаційному VIN - код НОМЕР_2 та дату першої реєстрації 25.11.2005 року (3038,32 євро) в порівнянні з ціною на аналогічній товар на ринку Європи. Крім цього, відповідач просить суд врахувати, що декларантом не було надано митну декларацію країни відправлення Республіки Латвія і на вимогу органу доходів і зборів також не надані митні документи країни придбання транспортного засобу та каталоги (у тому числі каталоги країни експорту SUPERSCHWACKE), специфікації, прас-листи. Відтак, виявлені під час митного оформлення транспортного засобу розбіжності не були спростовані. Таким чином, з урахуванням наявної інформації, відповідач не мав законних підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування митної вартості, заявленої декларантом. У зв`язку з викладеним, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив від 26.06.2019 року позивач зазначив, що він не мав робити митне оформлення під час вивозу автомобіля з території Латвії, бо цього не вимагає законодавство, тому ним виконав всі вимоги Митного кодексу як України так і Латвії, а в документах відповідача відстуні посилання на порушення з боку позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи в загальному позовному провадженні відмовлено.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 придбав в м. Ріга (Латвія) легковий автомобіль марки Peugeot модель 407, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , робочий об`єкт двигуна 2230 куб. см., 2005 календарного року виготовлення, тип двигуна бензиновий, тип кузова - універсал, що підтверджується зовнішньоекономічним договором купівлі-продажу від 21.01.2019 року. Вартість автомобілю згідно договору купівлі-продажу склала 1900 EUR. (а.с. 12-16).

Придбаний позивачем автомобіль 23.01.2019 року вивезено з Латвії та ввезено на митну територію України через м/п Ягодин Волинської митниці ДФС відповідно до акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с. 151-152), після чого позивач звернувся до ПП «Азовське торгівельно-транспортне агентство» і 23 січня 2019 року декларантом ПП «Азовське торгівельно-транспортне агентство» на підставі договору про надання послуг митного брокера, за процедурою електронного декларування було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі - МД) № UA700140/2019/000204 (а.с. 141) у митному режимі «імпорт», у якій вартість автомобіля було визначено декларантом, що відповідало реальній ціні правочину і дорівнювало сплаченій сумі 1900 Євро. Крім самої МД до митного оформлення були подано, в тому числі, договір купівлі-продажу з чековим документом від 21.01.2019 року (а.с.15), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16), роздруківки з мережі Інтернет фотографії автомобіля (а.с. 17-18).

Відповідно до акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 31.01.2019 року, проведено митний огляд автомобіля марки Peugeot модель 407, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , робочий об`єкт двигуна 2230 куб. см., 2005 календарного року виготовлення, отримувачем якого є ОСОБА_1 , на підставі спрацювання СУР (210-1, 911-1), у зв`язку з чим м/п «Маріуполь-спеціалізований» направив запит №51/ВН 05-70-67-1 від 31.01.2019 року до Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання для правильності визначення митної вартості товару №1, визначення країни походження товару, про що було повідомлено і декларанта (а.с. 153-156).

Згідно оцінки вживаних автомобілів SCHWACKE від 31.01.2019 року, середня вартість продажу автомобіля за VIN - кодом ( НОМЕР_1 ) складає 3038,32 євро (а.с. 163-165).

31.01.2019 року на електронну адресу декларанта (декларант, який діяв від імені позивача) посадова особа митниці направила повідомлення про необхідність надати документи у відповідності до вимог Митного кодексу України та наказу Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», а саме: митні документи країни придбання транспортного засобу, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, каталоги (у тому числі каталоги країни експорту SUPERSCHWACKE), специфікації, прас-листи, сервісну книжку (а.с.32).

01.02.2019 року митницею було прийняте Рішення про коригування митної вартості №UA700000/2019/000012/2 (надалі - Рішення) (а.с. 33-34) та Картку відмови у митному оформленні №UA700140/2019/00005 (а.с. 35-36), згідно з якими вартість автомобіля, визначену декларантом для цілей нарахування митних платежів, було відхилено та визначено митну вартість за другорядним (резервним) методом згідно ст. 64 Митного кодексу України (відповідно до Джерела інформації: система оцінки транспортних засобів Schwackenet), де вартість транспортного засобу за ідентифікаційний номер VIN - НОМЕР_1 складає 3038,32 євро.

У вказаному Рішенні (графа 33) митниця зазначила наступну причину коригування: у органу доходів і зборів наявна інформація згідно з системою оцінки транспортних засобів Schwackenet щодо вартості задекларованого транспортного засобу на рівні 3038,32 євро, враховуючи ідентифікаційний VIN - код ( НОМЕР_1 ), дату першої реєстрації 25.11.2005 р. та фактичний пробіг транспортного засобу 207696 км, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення вартості транспортного засобу та до прийняття рішення про коригування митної вартості заявленої декларантом. За умови надання: митних документів країни придбання транспортного засобу, банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, каталогів (у тому числі каталогів країни експорту SUPERSCHWACKE), специфікацій, прас-листів, сервісної книжки, фактурну вартість може бути визнано.

Відповідно до листа від 31.01.2019 б/н декларант відмовився від проведення процедури консультації з метою обрання методу визначення вартості в рамках виконання частини 5 ст. 55 Митного кодексу України (а.с. 34, 169, 170).

У подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами стосовно причин та обставин коригування митної вартості свого автомобіля, на які були надані відповіді від 14.02.2019 року №1106/К/05-70-19-04, від 06.03.2019 року №1725/К-05-70-67 та від 04.04.2019 року №2468/К/05-70-19-04 (а.с. 37-50).

Разом з тим, відповідач звернувся до ДФС та Департаменту адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання з метою підтвердження або спростування заявлених позивачем відомостей щодо митної вартості свого автомобіля з проханням посприяти у направленні запитів до митних органів, в тому числі, до Республіки Латвія, на що Митним управлінням Служби державних доходів Латвійської республіки була надана відповідь від 21.05.2019 №27.5.4-13/5577, в якій зазначено, що факти, які цікавлять щодо митного оформлення транспортного засобу марки Peugeot (VIN НОМЕР_1 ), в митних органах Латвійської Республіки не виявлені (а.с. 177-182).

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки вважає рішення про коригування митної вартості товарів №UA00000/2019/000012/2 від 01.02.2019 та картку відмови в прийомі митної декларації та митного оформлення UA700140/219/00005 незаконними та необґрунтованими, прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства, під час коригування митної вартості відповідач не спростував дійсну ціну товару та не надав будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а тому є такими, що підлягають скасуванню.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 року - далі МК України).

Стаття 49 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (ст. 51 Митного кодексу України).

Частиною 2 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частині 2 статті 52 даного Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

На підставі статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2).

Статтею 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2).

Як встановлено судом, декларантом позивача були надані митному органу наступні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, а саме:

- митну декларацію № UA700140/2019/000204;

- скан-копії товаросупровідних документів, що стосуються транспортного засобу: акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2019/311437 від 23.01.2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

- чек, що підтверджує вартість товару №АС228922;

- договір про надання послуг митного брокера;

- цінову інформацію;

- договір про купівлю автомобіля від 21.01.2019;

- копія паспорту та ідентифікаційного коду позивача (а.с. 141, 151-152, 16, 15, 17-31, 12-14).

Зміст вказаних документів підтверджує заявлену митну вартість ввізного товару - 1900 євро. Таким чином, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору про купівлю автомобіля від 21.01.2019 року.

Разом з цим судом не приймаються посилання відповідача на те, що документи (договір про купівлю автомобіля, чек щодо оплати та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу викладені на латвійській мові, оскільки наведені обставини не були зазначені у спірних: рішенні про коригування митної вартості та картці відмови у прийнятті митної декларації.

А отже, при вивченні вказаних вище документів: договору купівлі-продажу та чеку, незважаючи на їх викладення латвійською мовою, зауважень щодо мови їх викладення та змісту (саме купівля автомобілю) у відповідача не виникало.

Таким чином, з урахуванням наведеного судом встановлено, що подані 31.01.2019 року декларантом позивача до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У пунктах 1 та 4 частини 4 статті 54 МК України зазначено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно частини 6 цієї статті, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).

Як встановлено судом, декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу низку документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Наведені документи вказані відповідачем в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700140/219/00005 від 01.02.2019 року (а.с. 35-36, 166-167).

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, відповідачем не зазначено між якими саме документами, з доданих до декларації, виявлено розбіжності.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16.

Згідно частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 вказаної статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Однак, відповідач не навів суду підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Латвії щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем нерезидентом автомобіля марки Peugeot модель 407, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , робочий об`єкт двигуна 2230 куб. см., 2005 календарного року виготовлення, тип двигуна бензиновий, тип кузова - універсал, та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 1900 євро та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Згідно рішенню про коригування митної вартості товарів за №UA00000/2019/000012/2 від 01.02.2019 року, митна вартість транспортного засобу визначена за другорядним методом (за системою оцінки транспортних засобів SCHWACKENET, де вартість транспортного засобу за VIN - кодом НОМЕР_1 складає 3038,32 євро), оскільки за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортного засобу встановлено, що заявлено неповні відомості про його фактурну вартість.

Основний метод відповідачем не застосовувався тому, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально. Декларанту направлено запит про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлений рівень митної вартості транспортного засобу, оскільки надані документи не підтвердили заявлений рівень митної вартості. Відповідно до листа від 31.01.2019 року б/н декларант відмовився від проведення процедури консультації з метою обрання методу визначення вартості в рамках виконання частини 5 ст. 55 МК України (а.с. 34).

Суд зазначає, що застосований відповідачем метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів врегульований статтею 59 Митного кодексу України, відповідно до якої у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті.

При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації №UA700140/2019/000204 від 31.01.2019 року (а.с. 141), визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Натомість, у відзиві відповідач вказує на те, що згідно відомостей системи оцінки вживаних автомобілів SCHWACKE від 31.01.2019 року, середня вартість продажу автомобіля за VIN - кодом ( НОМЕР_1 ) складає 3038,32 євро, проте доказів того, що відповідно до ст. 59 МК України при отриманні відомостей з системи оцінки SCHWACKE за основу для визначення митної вартості транспортного засобу взята вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, суду не надано.

До того ж, відповідачем не надано доказів врахування оцінювання ідентичних товарів за такими ознаками, у тому числі, як фізичні характеристики і якість та репутація на ринку.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.

Відповідач в оскаржуваному рішенні та картці відмови від 01.02.2019 року, а також у відзиві на позов не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості, або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №809/278/17.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною рахунку щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору від 21.01.2019 року.

На підставі наведеного суд зазначає, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною договору від 21.01.2019 року, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 року у справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення автомобілю документи, передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).

У свою чергу, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 810/1954/18, від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17, постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 809/784/16.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Так, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позов підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., наведена сума відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Донецької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного Донецької митниці ДФС №UA700140/2019/00005 від 01.02.2019 року.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Донецької митниці ДФС №UA00000/2019/000012/2 від 01.02.2019 року.

3. Стягнути з Донецької митниці ДФС (; місцезнаходження: 87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Луніна, буд. 1) на користь ОСОБА_1 (Інд. Код НОМЕР_4 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місцепроживання - АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати з судового збору у розмірі 768,40 грн.

4. Повний текст рішення складено та підписано 30 липня 2019 року.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко