Справа № 127/23773/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/23773/17

24 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Новіцького Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2019 року (прийняту у м.Вінниця) за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

позивач 06.11.2017 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради № 4/36-03-05 від 29.06.2017 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності з накладенням штрафу в сумі 60624, 00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати в сумі 640 грн.

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

06.12.2018 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява позивача про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області 14.05.2018 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2019 у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що висновком експерта встановлено нововиявлену обставину, а саме спростовується твердження відповідача про присвоєння нежитловому приміщенню площею 22,9 кв. м. по АДРЕСА_1 ) АДРЕСА_2 класу наслідків об`єкта будівництва як середній (СС2), оскільки кваліфікованою установою однозначно встановлено приналежність його до класу наслідків (відповідальності) СС1.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, та просив колегію суддів її задовольнити, представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи заяви та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Відповідно до акта проведення позапланової перевірки будівництва прибудови до будинку АДРЕСА_3 щодо дотримання суб`єктом містобудування ФОП ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 163-ПП встановлено порушення ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ) АДРЕСА_2 експлуатується як кафетерій «Бразерс» без відповідного документу про прийняття в експлуатацію.

В результаті виявленого порушення, головним спеціалістом відділу контролю за будівництвом департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради 15.06.2017 складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме порушення ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Разом з цим відносно позивача було складено припис № 58 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Окрім цього, директором Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради 29.06.2017 розглянуто матеріали справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (акт проведення перевірки від 15.06.2017 № 163-ПП, протокол від 15.06.2017) та винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері мостобудівної діяльності № 4/36-03-05. Постановою встановлено, що нежитлове приміщення площею 22,9 кв.м. по АДРЕСА_4 102) у АДРЕСА_2 експлуатується як кафетерій «Бразерс» з влаштуванням миєчної ванної, що підключена до центральних мереж водогону та каналізації (відповідно акту № б/н санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта кав`ярня ФОП ОСОБА_2 вул. Соборна АДРЕСА_2 від 29.04.2017, без відповідного документу про прийняття в експлуатацію, чим порушено п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». При цьому позивача даною постановою визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 2 пунктом 4 частиною 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 60 624 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідача позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

06.12.2018 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява позивача про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області 14.05.2018 за нововиявленими обставинами. При цьому, нововиявленою обставиною позивач вважає висновок експертного дослідження від 27.09.2018 № 5179/18-21.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2019 у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що заява необґрунтована, заявником не вказано жодної підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами визначеної КАС України, окрім цього, заявник при розгляді даної справи не скористався своїм правом на проведення експертизи, рішення, яке просить заявник переглянути за нововиявленими обставинами прийнято, ще 14.05.2018, а висновок експерта датовано від 27.09.2018 тобто після прийняття судом рішення, обставин за яких заявник не міг скористатись своїм право на подачу клопотання на призначення експертизи, під час розгляду справи судом першої інстанції, суду не надано.

Апеляційний суд не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою ст. 361 КАС України встановлено перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, такими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Частиною 4 ст. 361 КАС України вказано, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, стаття 361 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

При цьому, нововиявленими є обставини (як фактичного, так і правового характеру), які: об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи; не були відомі і не могли бути відомі на той час особі, яка звертається із заявою, та не були встановлені судом; обставини мають бути істотними, тобто такими, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Наявність цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

Істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Тобто, процедура скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Водночас нововиявлені обставини слід відрізняти від нових обставин, що виникли після вирішення справи та ще не існували на час її розгляду, а також обставини, що зазнали змін після прийняття судом рішення. Їх виявлення не може бути підставою для перегляду судового рішення.

Також, слід розрізняти нововиявлені обставини, як факти та нові докази, як підтвердження факту. Нововиявлені обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами й не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались адміністративним судом у процесі розгляду справи. Перегляд та скасування постанови або ухвали, яка набрала законної сили, на підставі необґрунтованого ствердження про відкриття нових обставин не припустимий.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі особі слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї заявникові на час розгляду справи.

Таким чином, можна дійти висновку, що істотними для розгляду в адміністративному суді адміністративної справи є обставини, які представляють сутність адміністративної справи та можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили по ній, та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що є учасниками розгляду справи в суді; не можуть бути визнані нововиявленими обставинами такі обставини, які виникли або змінилися після прийняття рішення чи винесення ухвали, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або ті, які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального закону щодо всебічного і повного дослідження обставин справи.

Так, висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 27.09.2018 № 5179/18-21 доданого до заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та оціненого судом апеляційної інстанції встановлено, що об`єкт дослідження нежитлове приміщення № 2 (торгівельна зала), розташована в будівлі позначеної на платі БТІ літ. «Б», по АДРЕСА_2 , належить до класу наслідків (відповідальності) СС1, а також, що будівельні роботи проведенні в приміщенні № 2, з переобладнанням без втручання в несучі та огороджуючі конструкції будівлі літ. «Б», внаслідок яких приміщення №2 (торгівельна зала) фактично використовується під «кав`ярню», відносяться до ремонтних робіт по технічному переоснащенню.

В судовому засіданні представник відповідача не спротосував вазаних висновків екскперта.

Відповідно до ч. 8 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на об`єктах самочинного будівництва клас наслідків таких об`єктів визначається самостійно відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю або із залученням експертної організації чи експерта, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат.

Отже, зазначеним висновком спростовується твердження відповідача (яке стало підставою для прийняття оскаржуваного судового рішення) про присвоєння нежитловому приміщенню площею 22,9 кв. м. по АДРЕСА_1 класу наслідків об`єкта будівництва як середній (СС2), оскільки кваліфікованою установою (Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України) встановлено приналежність його до класу наслідків (відповідальності) СС1.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами абз. 2 п. 4 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 208/94-ВР суб`єкти містобудування, які є замовниками будівництва об`єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення експлуатація або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації чи в акті готовності об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), - у розмірі трьохсот сімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Отже, з урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що в діях позивача відсутній склад правопорушення передбачений абз. 2 п. 4 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а тому постанова про притягнення позивача до відповідальності є неправомірною та підлягає скасуванню.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Булвес» АД проти Болгарії», «Трегубенко проти України», «East/West Alliance Limited» проти України») напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

В рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

У пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви № 846/16 та № 1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96, пункт 115).

Аналогічно у цій справі відсутність послідовності з боку органів влади при зміні обсягу та самого характеру мораторію, а також створена ним невизначеність, є важливими факторами при оцінці Судом пропорційності оскаржуваної ситуації (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), № 31443/96, пункт 151).

Відтак суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач приймаючи постанову № 4/36-03-05 від 29.06.2017 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності з накладенням штрафу в сумі 60624,00 грн. діяв всупереч законодавства в сфері містобудівної діяльності та з порушенням принципів задекларованих у Конвенції, щодо вільного володіння своїм майном, а тому з урахуванням принципу "належного урядування", оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Окремо варто зазначити, що в судовому засіданні представник відповідача, як суб`єкта владних повноважень, вказав, що за обґрунтованості вказаного висновку експерта, відповідач не може усунути допущену помилку, тобто позивач фактично позбавлений можливості захистити своє порушене право, в інший спосіб, ніж просити переглянути прийняте рішення.

Окрім того, колегія суддів погоджується і з аргументом позивача, про те що при винесені рішення Вінницького міського суду від 14.05.2018 суд першої інстанції не досліджував правомірність дій відповідача щодо віднесення об`єкту будівництва до класу наслідків, як середній (СС2), а лише встановив що відповідач мав повноваження щодо визначення класу наслідків такого об`єкту. А отже обставина встановлена висновком експерта є нововиявленою і впливає на правову кваліфікацію спірних правовідносин.

Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні справи та ухваленні оскаржуваного рішення неправомірно взято до уваги рішення відповідача щодо присвоєння об`єкту будівництва (кав`ярня ФОП ОСОБА_2 вул. Соборна АДРЕСА_2 ) класу наслідків як середній (СС2), та не враховано висновку експерта щодо віднесення даного об`єкту до класу наслідків (відповідальності) з незначними наслідками (СС1), яким встановлюються обставини, що в силу положень ст. 361 КАС є нововиявленими обставинами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2019 слід скасувати, а заяву про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2019 за нововиявленими обставинами задовольнити.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 317,325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2018 року задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2018 року скасувати.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради №4/36-03-05 від 29 червня 2017 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в сумі 60 624 грн. (шістдесят тисяч шістсот двадцять чотири гривні).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 липня 2019 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.