Справа № 420/1641/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1641/19
УХВАЛА

05 серпня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, про визнання бездіяльності суб`єктів власних повноважень незаконними та зобов`язання їх вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2019 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради, про визнання бездіяльності суб`єктів власних повноважень незаконними та зобов`язання їх вчинити певні дії.

Ухвалою судді від 25.03.2019 року вказаний позов залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу.

18.04.2019 року, від позивача на адресу суду надійшов уточнений адміністративний позов.

Ухвалою судді від 22.04.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу, у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

20.05.2019 року позивач звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року, яка була направлена до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року про повернення позивачу справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо незабезпечення житловою площею позачергово скасовано та направлено справу для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Колегія суддів, при винесенні постанови від 16.07.2019 року, вважала за необхідне звернути увагу суду попередньої інстанції на те, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як зазначає суд апеляційної інстанції, та як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачами права на отримання житла. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Розглянувши вказану справу на предмет можливості відкриття провадження по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами п.1 ч.1 ст.15 та ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Також, згідно положень ч.7 ст.19 ЦПК України за правилами цивільного судочинства розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів.

З установлених фактичних обставин цієї справи вбачається, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача в позачерговому забезпеченні жилою площею, як протиправна, що порушує її права та охоронювані законом інтереси, а також просить встановити факти, які мають юридичне значення для захисту вказаних прав та інтересів.

Згідно наведених вище норм ЦПК України, такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Саме на таке застосування норм процесуального закону орієнтує Верховний Суд України у постановах від 04.10.2018 року по справі № 823/25/16 та від 21.02.2019 року по справі № 823/162/16.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1ст.170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд роз`яснює, що для вирішення цього спору позивачу необхідно звернутись до цивільного суду, в порядку визначеному положеннями ЦПК України.

Керуючись ст.19, п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Одеської міської ради, про визнання бездіяльності суб`єктів власних повноважень незаконними та зобов`язання їх вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання ухвали суду в порядку, визначеному п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова