Справа № 520/1876/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.

25 липня 2019 р.Справа № 520/1876/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

26.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправну бездіяльність відповідача Міністерства оборони України (подалі - МО України), яка полягає у не прийняті у місячний строк після надходження документів рішення стосовно призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин),;

- зобов`язати відповідача Харківський обласний військовий Комісаріат (подалі ХОВК) повторно подати висновок за формою (додаток 13 до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року № 530 (подалі Положення)) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно: Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (подалі Закон № 2011-XII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), Порядку № 975 та Положення;

- зобов`язати МО України вирішити питання про призначення та нарахування йому одноразової грошової допомоги згідно вимог: Закону № 2011-XII, Порядку № 975 та Положення;

Також, відповідно до ст. 382 КАС України позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він, як громадянин має право на призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Однак вважає, що відповідачем МО України йому протиправно відмовлено у наданні зазначеної допомоги.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на позов МО України вказує про відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки МО України не здійснювало розрахунків при звільненні позивача з військової служби, МО України не є правонаступником ані прикордонних військ КДБ СРСР, ані Прикордонних військ України, через що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу, який проходив службу в Прикордонних військах України, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на позов ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає, що оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби з прикордонних військ, правонаступником яких є Державна прикордонна служба України, то в силу ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відсутні правові підстави призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому III групи інвалідності, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року (рішення ухвалене в порядку письмового провадження) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені наступним чином.

Визнано протиправною бездіяльність МО України, яка полягає у не прийняті у місячний строк після надходження документів рішення стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги у Порядку № 975.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний повторно подати висновок за формою додатку 13 Положення та документи до нього Департаменту фінансів МО України щодо вирішення питання відносно призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно: Закону № 2011-XII, Порядку № 975 та Положення.

Відповідач МО України зобов`язаний вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог: Закону № 2011-XII, Порядку № 975 та Положення.

Висновок суду вмотивований тим, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про виконання позивачем вимог пункту 11 Порядку при поданні заяви від 25.01.2018 року до ХОВК.

Також суд зазначив, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України (нині - Державна прикордонна служба України) у 1992 році став правонаступником лише тієї частини прикордонних військ КДБ СРСР, що базувалась на території України.

Позивач же проходив службу в колишньому Управлінні військ Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, до якого Державний комітет у справах охорони державного кордону України не мав і не міг мати жодного відношення.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону № 2011-XII.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, МО України, посилаючись на неповноту з`ясованих обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги МО України зазначає, що позивач проходив військову службу Прикордонних військах України, яка не входила та не входить до складу МО України, тому останнє, відповідно до норм чинного законодавства, не може виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, оскільки МО України не здійснювало розрахунків при звільненні позивача з військової служби.

МО України не є правонаступником ані прикордонних військ КДБ СРСР, ані Прикордонних військ України, через що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу мають здійснюватися Державною прикордонною службою.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Відповідачем ХОВК судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга МО України задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що з 05.11.1985 року по 13.03.1986 року позивач проходив військову службу, в тому числі приймав участь у бойових діях в складі діючої армії на території Республіки Афганістан з 09.06.1987 року по 25.12.1987 року в складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується даними військового квитка /а.с. 18-21/.

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, каліцтв МО України від 26.11.2015 року № 4481 - мінно множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та кінцівок (контузія головного мозку 1987 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , що в подальшому призвело до розвитку захворювань, - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії /а.с. 15/.

З цих підстав позивачу з 08.12.2015 року встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААА № 106492 від 11.12.2015 року /а.с.14/.

18.01.2018 року позивач звернувся із заявою та усіма належними документами стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Листом ХОВК від 28.02.2018 року № 502/ВСЗ з пропозиціями щодо звернення до Державної прикордонної служби для вирішення питання по суті, оскільки позивач проходив військову службу у період отримання поранення, які спричинили інвалідність, та звільнився з військової служби з Прикордонних військ, - позивачу відмовлено у складанні відповідного висновку та направленні його на адресу МО України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року у справі 820/1679/18, що набрало законної сили 25.06.2018 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 : визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядком № 975 та наказом МО України № 530 від 14.08.2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний подати висновок (за формою Додаток 13 наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядком № 975 та наказом МО України № 530 від 14.08.2014 року.

На виконання означеного судового відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено на адресу МО України висновок та пакет документів до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

МО України листом від 12.11.2018 року № 248/3/6/2068 повідомила ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що за поданими документами ОСОБА_1 звільнений з Прикордонних військ України в 2001 році, у зв`язку з цим, запропонувати позивачу звернутися до Державної прикордонної служби України. Також запропоновано звернутися до Центральної військово-лікарської комісії МО України стосовно перевірки (перегляду) правильності встановлення причинного зв`язку поранення, оскільки військовослужбовці Прикордонних військ України мають обслуговуватися в медичних закладах (установах) Державної прикордонної служби України /а.с. 11/

Зазначена відповідь МО України доведена до відома позивача ОСОБА_1 листом ХОВК від 26.11.2018 року № 2742/ВСЗ /а.с. 10/.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги лютий 2018 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (подалі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ 23.12.2-13 року Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктами 12, 13 Порядку № 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (п. 12).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п. 13).

Судовим розглядом справи установлено, що МО України ухилилось від виконання вимог п. 13 Порядку № 975, так як відповідного рішення з приводу заяви позивача ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги не прийняло.

Колегія суддів зауважує, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, факт неприйняття відповідачем такого рішення свідчить про допущену МО України протиправну бездіяльність.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання ХОВК повторно подати висновок щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону № 2011-ХІІ, Порядку № 975, Положення, та зобов`язання МО України вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до приписів цих законодавчих норм, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 02 серпня 2019 року.