Справа № 215/5289/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 215/5289/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року (головуючий суддя - Конєва С.О.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Голови виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся із позовом до Голови виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича (далі - Відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі №215/5289/18 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.12).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу (а.с. 45).

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 55).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу відповідно до територіальної підсудності для розгляду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належне отримання позивачем копії ухвали суду від 03.12.2018 року про залишення позовної заяви без руху, оскільки у рекомендованому повідомленні про вручення, яке повернулось на адресу суду разом із поштовим відправленням у зв`язку із закінченням терміну зберігання, відсутні відомості про відмову позивача в отриманні поштового відправлення або про відсутність останнього за адресою місця проживання. Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про відсутність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який належним чином повідомлений про залишення його позовної заяви без руху, у визначений судом термін недоліки позовної заяви не усунув, що є підставою для повернення позовної заяви згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.ч. 1.-4 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, законодавством регламентовано вимоги до позовної заяви та право позивача усунути її недоліки в разі залишення позову без руху в межах строку, встановленого судом у відповідній ухвалі.

З матеріалів справи встановлено, що 03.12.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліки позовної заяви, а саме шляхом надання до канцелярії суду:

- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у ньому адреси електронної пошти позивача у відповідності до вимог п.2 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: заяву від 13.09.2018р. вх №С-8946-П. та доказів на підтвердження того, що відповідач вносить до офіційних документів, відомостей завідомо неправдиву інформацію, бездіє по шаблону, порушує конституційні принципи та марнує державні кошти у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищезазначену ухвалу суду про залишення позову без руху від 03.12.2018 року направлено на адресу позивача, яка вказана у позовній заяві, рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення зі штрих-кодовим ідентифікатором 650.

Згідно з роздруківки з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» випливає те, що поштове відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором 650 28 грудня 2018 року повернулось за зворотною адресою (а.с. 44).

Однак, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав про те, що 28 грудня 2018 року, у відповідності до вимог ст. 251 КАС України, позивач отримав ухвалу суду від 03 грудня 2018 року.

Проте, колегією суддів встановлено, що конверт зі штрих-кодовим ідентифікатором 650 повернувся на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 49).

Порядок вручення процесуальних ухвал суду визначено статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, пунктом 4 частини 6 вказаної статті визначено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Водночас, нормами КАС України не передбачено такої підстави вважати врученим судове рішення, як повернення конверту з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

При цьому, колегія суддів вважає неможливим застосування за аналогією, у даному випадку, норми ч. 11 ст. 126 КАС України, якою регламентовано порядок вручення судової повістки, а не судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31.01.2019 року по справі № 803/1756/17, щодо необхідності дослідження причин повернення рекомендованого повідомлення про вручення судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивач не мав практичної можливості усунути недоліки його позовної заяви у строки, встановлені судом першої інстанції, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху, оскільки копія такої ухвали не була отримана останнім.

Крім того, колегія суддів, також, враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Белет проти Франції», відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання про повернення позовної заяви у цій справі та порушено норми процесуального права, тому ухвала суду першої інстанції від 27 травня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року по справі №215/5289/18 - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова складена 07 серпня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова