Справа № 200/5926/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року справа №200/5926/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 200/5926/19-а (головуючий суддя І інстанції Чекменьова Г.А.), складеного в повному обсязі 10 червня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає в ненаданні інформації відносно позивача, викладені в листі від 04 квітня 2019 року № 13.03.2/1246;

- зобов`язання відповідача надати інформацію відносно позивача, викладеному у запиті від 25 березня 2019 року (реєстраційний номер вхідної кореспонденції Р-09/03-03);

- стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю відповідача в розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 3-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в ненаданні інформації на запит ОСОБА_1 від 25 березня 2019 року (реєстраційний номер вхідної кореспонденції Р-09/03-03). Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 25 березня 2019 року (реєстраційний номер вхідної кореспонденції Р-09/03-03). В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 44-46).

Не погодившись з судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення в частині цієї відмови та задовольнити ці позовні вимоги.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що ст. 1173 ЦК України встановлена виплата моральної шкоди, якщо така шкода завдана органом державної влади не залежно від його вини і лише у випадках встановлених законом.

Статтею 31 Закону України «Про інформацію» встановлено, що у разі порушення права на свободу інформації особі завдано моральної чи матеріальної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Враховуючи, що судом встановлена протиправна бездіяльність органу, відмова у задоволені вимог про відшкодування моральної шкоди є протиправним.

Посилався на висновки Великої палати Верховного Суду у справі № 210/5258/16-ц від 05 грудня 2018 року та Верховного Суду у справі № 331/5300/14 від 30 січня 2018 року (а.с. 48-54).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 25 березня 2019 року позивачем на електронну пошту Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - структурний підрозділ відповідача без статусу юридичної особи надійшло звернення ОСОБА_1 , у якому заявник просив надати заяви-розрахунки, що були сформовані ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» за лікарняними листками, виданими у періоди:

з 11.08.2014 року по 14.08.2014 року, листок непрацездатності серії АГЛ № 682915;

з 15.08.2014 року по 26.08.2014 року, листок непрацездатності серії АГК № 942737;

з 10.09.2014 року по 19.09.2014 року - довідка про тимчасову непрацездатність № 16, яка в подальшому замінена на листок непрацездатності;

з 28.10.2014 по 31.10.2014 року - листок непрацездатності серії АГУ № 173238;

з 01.11.2014 року по 28.11.2014 року - листок непрацездатності серії АГІ № 342359,

або надати Витяги з зазначених заяв-розрахунків; повідомити коли надійшли до Фонду заявки - розрахунки та коли Фонд перерахував на відповідний рахунок підприємства кошти за відповідними лікарняними листками. Додатково позивач зазначив, що по зазначеним листкам непрацездатності матеріальне забезпечення він вже отримав (а.с.13-14).

На вказаний запит відповідачем надана відповідь 04 квітня 2019 року №13.03.2/1246, де зазначено, що інформація щодо оплати листків непрацездатності серії АГЛ № 682 915 за період з 11 серпня 2014 року по 14 серпня 2014 року (тимчасова непрацездатність 4 дні), серії АГУ № 173238 за період з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року (тимчасова непрацездатність 4 дні) у Фонду відсутня, оскільки фінансування мало проводитись за рахунок страхувальника - ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та листки непрацездатності до Фонду страхувальником не подаються.

Стосовно інших трьох листків непрацездатності Бахмутське міське відділення у своїй відповіді від 04 квітня 2019 року повідомило заявнику, що фінансування за рахунок коштів Фонду проводилось по листкам непрацездатності наступним чином: листок непрацездатності № 942737 за період з 15 серпня 2014 року по 26 серпня 2014 року, дата перерахування коштів страхувальнику ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» - 31 жовтня 2014 року; листок непрацездатності № 384809, за період з 10 вересня 2014 року по 19 вересня 2014 року, дата перерахування коштів страхувальнику ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» - 17 січня 2015 року; листок непрацездатності № 342359 за період з 01 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року, дата перерахування коштів страхувальнику ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» - 13 липня 2015 року.

Заявника також повідомлено, що заяви- розрахунки на фінансування матеріального забезпечення форсуються та подаються страхувальником роботодавцем, тому зробити витяг із заяв - розрахунків ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» не можливо зробити. (а.с.15-16).

Позивач вважає, що відповідач не надав йому запитувану інформацію, яка стосується його особисто та доступ до якої не може бути обмеженим. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в ненаданні інформації на запит ОСОБА_1 від 25 березня 2019 року (реєстраційний номер вхідної кореспонденції Р-09/03-03) та зобов`язав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 25 березня 2019 року (реєстраційний номер вхідної кореспонденції Р-09/03-03).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позивачу була надана лише інформація щодо календарних строків розрахунків за лікарняними листками, ба не забезпечено надання саме інформації та розрахунків грошових сум, наданих працедавцем для оплати періоду тимчасової непрацездатності, що безпосередньо впливає на майнові права позивача.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржено.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди , оскільки позивач не обґрунтував належним чином, в чому саме полягає така шкода, не довів факту моральних страждань або порушення нормальних життєвих зв`язків чи необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Суд дійшов висновку, що звернення до суду за захистом свого права не може розцінюватися як додаткові зусилля, що обумовлюють наявність моральних страждань, оскільки таке звернення спрямоване на судовий захист порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень Конституції України, ЦК України та законів України, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіянихфізичнійчиюридичнійособінезаконнимидіямиабобездіяльністюіншихосіб.

Відповідно до підпункту 2 частити третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Аналогічні положення містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За приписами частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми випливає, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, так як, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, розрахунок зазначеної суми, якими діями відповідача ( при наявності відповіді на його запит) були спричинені моральні страждання , які зажадали здійснення додаткових заходів для отримання необхідної інформації, окрім позовної заяви до суду. Отже позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

Твердження апелянта про обов`язкове стягнення моральної шкоди при визнання дій органу (суб`єкту владних повноважень) протиправними на підставі ст. 1173 ЦК України на думку суду апеляційної інстанції є необґрунтованим, оскільки позивач має довести обставини і підстави, які зумовлюють наявність моральної шкоди.

Зі змісту позовних вимог (не надання інформації на запит позивача) не слідує, що ненадання такої інформації могло спричинити заподіяння моральної шкоди, з огляду на те, що відповідь позивачем отримана своєчасно з посиланням на суб`єкта, який створює заяви- розрахунки на фінансування матеріального забезпечення, яким є ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» .

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на висновки в рішеннях Великої палати Верховного Суду у справі № 210/5258/16-ц від 05 грудня 2018 року та Верховного Суду у справі № 331/5300/14 від 30 січня 2018 року, оскільки обставини по цих справах не є тотожними, а відшкодування шкоди було прямо встановлено Законами України (у першому випадку у зв`язку з встановленням втрати професійної працездатності, у другому у результаті неправомірних дій при розгляді скарг заявників).

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди бездіяльністю відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 200/5926/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 200/5926/19-а- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2019 року.

Судді Т.Г. Арабей

Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко