Справа № 855/339/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2019 року

Київ

справа № 855/339/19

адміністративне провадження № А/9901/238/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Совяк-Круковського М.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Рахнянського Б . Ю .

представника третьої особи - Жиліча С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року (судді Вівдиченко Т.Р., Ісаєнко Ю.А., Собків Я.М.) у справі № 855/339/19 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Центральної виборчої комісії, третя особа - кандидат у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 з позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

30 липня 2019 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі - відповідач, ЦВК, Комісія), у якому просив:

- встановити факт наявності обставин, які позбавляють кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 права бути обраним народним депутатом України згідно з статтею 9 Закону України «Про вибори народних депутатів України», зокрема, як такого, що не проживав в Україні протягом останніх п`яти років;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення про скасування реєстрації кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 ;

- зобов`язати ЦВК скасувати реєстрацію кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що за наявною у позивача інформацією кандидат у народні депутати України ОСОБА_6 не може вважатися таким, який проживає в Україні протягом останніх п`яти років, оскільки у період з листопада 2014 року по червень 2019 року останній виїздив за межі України та разовий виїзд за кордон у приватних справах перевищував дев`яносто днів. Позивач 24 липня 2019 року звернувся до ЦВК із заявою, у якій повідомив відомі йому обставини про кандидата в народні депутати ОСОБА_6 , та просив скасувати реєстрацію цього кандидата. На думку позивача, питання про скасування реєстрації кандидата у депутати, згідно положень статті 61 Закону України «Про вибори народних депутатів України», має вирішуватись шляхом прийняття рішення ЦВК. Однак, відповідачем допущено бездіяльність, оскільки із зазначеного питання відповідне рішення Комісією не прийнято, натомість, направлено лист за підписом члена ЦВК ОСОБА_11 . від 29 липня 2019 року №21-36-7330, який не свідчить про прийняте рішення і вирішення питання.

Рішенням від 01 серпня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовив.

Свою правову позицію Шостий апеляційний адміністративний суд мотивував тим, що порядок розгляду звернень, які надходять до ЦВК під час виборчого процесу, а також ухвалення рішень за наслідками цього розгляду, залежить від суті питання, з яким звертається заявник, і не передбачає обов`язкового винесення цього питання на засідання ЦВК для прийняття колегіального рішення. Суд дійшов висновку, що відповідач, дотримуючись положень Закону України «Про Центральну виборчу комісію» та Регламенту ЦВК, розглянув заяву позивача 29 липня 2019 року з питань, що належать до його повноважень, у строк та спосіб передбачений законодавством. Також суд першої інстанції установив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо характеру відряджень ОСОБА_6 , рішень компетентних органів щодо фіктивності підприємства, засновником та керівником якого він є, чи подання ОСОБА_6 недостовірної інформації до відповідача та суду, або доказів визнання даних документів недійсними. У той же час, Шостий апеляційний адміністративний суд відзначив, що відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про громадянство України» відрядження і навчання за кордоном не є порушенням вимоги про безперервне проживання в Україні, а тому, можливо констатувати факт проживання ОСОБА_6 на території України протягом останніх 5 років у розумінні вказаного Закону.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача вказує, що кандидат у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 не надав до Комісії документів, які б підтвердили поважність причин його довготривалого перебування за межами України у період з листопада 2014 року по червень 2019 року. Більше того, наявна в ЦВК інформація частково спростовує відомості, зазначені в наказах ТОВ «Артмедіа АДВ». Проте, за результатами розгляду заяви позивача та нездійснення належної оцінки існуючого обсягу інформації стосовно відсутності підтвердження поважності причин довготривалого перебування ОСОБА_6 за межами України в указаний період, відповідач допустив протиправну бездіяльність, а саме, не прийняв рішення про скасування реєстрації третьої особи кандидатом у народні депутати України. Втім, суд першої інстанції також не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам, що призвело до безпідставної відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 .

Також апелянт зазначає, що з метою встановлення фактичних обставин справи в суді першої інстанції представником позивача заявлялося клопотання про витребування у ОСОБА_6 для огляду в суді його закордонного паспорту, який був чинний у 2014-2017 роках. Однак, вказане клопотання було відхилене судом без надання жодного правового обґрунтування, що в подальшому мало наслідком подання заяви про відвід складу судової колегії від розгляду справи.

На думку представника позивача, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам процесуального закону щодо законності та обґрунтованості, тому підлягає скасуванню.

03 серпня 2019 року представником позивача надано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що з метою спростування невідповідності себе як кандидата у народні депутати України ОСОБА_6 мав надати до ЦВК документи, якими б дійсно підтверджувалась поважність причини виїзду за кордон на тривалий час, а відповідач, у свою чергу, мав перевірити відповідність поданих документів на предмет їх дійсності та поважності. Проте, таких документів ОСОБА_6 не надав. Суд першої інстанції не знайшов у діях ЦВК протиправної бездіяльності, оскільки повністю погоджується з позицією, що подані представником Політичної партії «Слуга народу» та ОСОБА_6 пояснення підтверджують поважність причин відсутності ОСОБА_6 у спірний період на території України. Однак, така позиція суду першої інстанції не ґрунтується на фактичних обставинах справи та не відповідає приписам норм матеріального права, а саме: статтям 9, 61 Закону України «Про вибори народних депутатів України», статті 1 Закону України «Про громадянство» та статтям 1-3, 19 Закону України «Про Центральну виборчу комісію».

Окрім наведеного, представник позивача вважає помилковим та таким, що не відповідає нормам процесуального закону, висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про встановлення факту наявності обставин, які позбавляють кандидата в народні депутати України ОСОБА_6 права бути обраним народним депутатом України, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. На думку апелянта, вимога про встановлення фактів певних порушень з боку суб`єктів виборчого процесу і, зокрема, кандидатів, може бути вирішена судом під час розгляду справи в межах виборчого процесу. Розглянувши заяву ОСОБА_4 від 24 липня 2019 року, Комісія вже використала свої дискреційні повноваження, натомість, суд першої інстанції мав перевірити чи ці дискреційні повноваження використані відповідачем у спосіб, визначений законом, та з метою, які ці повноваження надані.

04 серпня 2018 року представник ЦВК подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що з метою перевірки дотримання особами, які висувалися кандидатами в народні депутати України на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, ЦВК зверталася до Державної прикордонної служби України з проханням надати Комісії відомості про перебування зазначених осіб на території України або за її межами, перетинання державного кордону України з 1 січня 2014 року. Отримані Комісією відомості враховувалися під час вирішення питання щодо реєстрації кожного кандидата в народні депутати України. Представник відповідача відзначає, що наявні в розпорядженні ЦВК документи стосовно кандидата в народні депутати України ОСОБА_6 не свідчили про невідповідність цього кандидата вимогам Закону України «Про вибори народних депутатів України» щодо проживання в Україні протягом останніх п`яти років на день проведення позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року. Крім того, зазначені обставини щодо ОСОБА_6 також перевірялись Комісією у зв`язку з розглядом скарги ОСОБА_9 . Звернення ОСОБА_4 від 24 липня 2019 року обговорено на нараді членів ЦВК та з`ясовано, що наявна в Комісії інформація не дає підстав для прийняття рішення про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом у народні депутати України, а відтак, відповідний проект постанови не готувався і на розгляд засідання не виносився.

Комісія вважає, що ставлячи питання про її бездіяльність щодо розгляду документів, на які міститься посилання у листі члена ЦВК ОСОБА_11 від 29 липня 2019 року, позивач фактично порушує процесуальні строки, передбачені статтею 273 Кодексу адміністративного судочинства України, адже вказані документи отримані та розглянуті Комісією до моменту проведення голосування 21 липня 2019 року та, відповідно, до отримання заяви позивача від 24 липня 2019 року. Відповідач вважає, що розгляд питання про скасування реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_6 . після проведення голосування порушить темпоральний аспект виборчого процесу, в силу якого цілеспрямована діяльність суб`єктів виборчого процесу неминуче розгортається у часі.

Також 04 серпня 2019 року від представника ОСОБА_6 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься посилання на те, що жодним законодавчим актом не закріплено офіційного переліку документів, які зобов`язана перевірити ЦВК для встановлення факту перебування особи у відрядженні. Представник ОСОБА_6 наголошує, що останній не зобов`язаний доводити перед позивачем детальні обставини своїх службових відряджень та надавати всі наявні в нього підтверджуючі документи. Крім того, представник ОСОБА_6 вважає безпідставними клопотання скаржника, заявлені в суді першої інстанції, як і відвід колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від розгляду справи. З приводу позовної вимоги про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом у народні депутати України, то, на думку представника третьої особи, прийняття такого рішення вже після стадії голосування 21 липня 2019 року поза всяким сумнівом порушуватиме інтереси виборців виборчого округу № 207.

У судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Таку позицію представника відповідача підтримав й представник третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Судом установлено, що постановою ЦВК «Про виконання судових рішень» від 02 липня 2019 року № 1438 позивача зареєстровано кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

Постановою ЦВК від 25 червня 2019 року № 1288 «Про реєстрацію кандидатів у народні депутати України, висунутих Політичною партією «Слуга народу», в одномандатних виборчих округах на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» ОСОБА_6 зареєстровано кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

24 липня 2019 року кандидат у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до ЦВК із заявою про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом в народні депутати України, яку мотивував тим, що за наявною у позивача інформацією, громадянин ОСОБА_6 у період з листопада 2014 року по червень 2019 року виїздив за межі території України та не перебував на території України, і така відсутність перебування останнього в Україні загалом становила більше 180 днів. З огляду на це, позивач вважає, що ОСОБА_6 не може вважатися таким, який проживає в Україні протягом останніх п`яти років, а отже, ним не дотримано вимог Закону України «Про вибори народних депутатів України» щодо проживання в Україні протягом останніх п`яти років на день проведення позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року.

Листом члена Комісії ОСОБА_11 від 29 липня 2019 року № 21-36-7330 позивача повідомлено про відсутність підстав для прийняття ЦВК рішення про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом в народні депутати України. У листі зазначено, що наявна у Комісії інформація, а саме: від Державної прикордонної служби України, надана листом від 25 червня 2019 року за вх. № 21-41-25818 (що підтверджена листом за вхідним № 21-41-34470 від 17 липня 2019 року), щодо перетину державного кордону України ОСОБА_6 ; від представника Політичної партії «Слуга народу» у ЦВК з правом дорадчого голосу, надана листом від 27 червня 2019 року за вх. № 21-34-25883, та пояснення кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 ОСОБА_6 , що надійшло до Комісії 10 липня 2019 року за вх. № 21-36-31401, не дає підстав для прийняття Комісією рішення про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом у народні депутати України.

Вважаючи, що відповідач протиправно ухилився від прийняття рішення про скасування реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_6 , допустивши протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при вирішенні цієї справи, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності ЦВК, яка полягає у неприйнятті рішення про скасування реєстрації кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 , слід зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини третьої статті 77 Конституції України порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом.

Організація і порядок проведення виборів народних депутатів України визначені Законом України від 17 листопада 2011 року № 4061-VI «Про вибори народних депутатів України» (далі - Закон № 4061-VI).

Положеннями статей 15, 16 Закону № 4061-VI визначено, що вибори депутатів можуть бути черговими, позачерговими, повторними, проміжними. Позачергові вибори депутатів призначаються Президентом України з підстав і в порядку, встановлених Конституцією України.

Позачергові вибори депутатів відбуваються в останню неділю шістдесятиденного строку з дня опублікування Указу Президента України про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України, виданого відповідно до Конституції України.

Указом Президента України від 21 травня 2019 року № 303/2019 достроково припинено повноваження Верховної Ради України восьмого скликання та призначено позачергові вибори до Верховної Ради України на 21 липня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 30 червня 2004 року № 1932-IV «Про Центральну виборчу комісію» (далі - Закон № 1932-IV) Центральна виборча комісія є постійно діючим колегіальним державним органом, який діє на підставі Конституції України, цього та інших законів України і наділений повноваженнями щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, всеукраїнського і місцевих референдумів в порядку та в межах, встановлених цим та іншими законами України.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону № 1932-IV Комісія та її члени зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим та іншими законами України.

Пунктами 1 та 12 частини 1 статті 19 Закону № 1932-IV визначено, що Комісія організовує підготовку і проведення виборів народних депутатів України; встановлює результати виборів народних депутатів України та офіційно оприлюднює їх.

Отже, саме ЦВК є тим суб`єктом владних повноважень, на якого державою покладено обов`язок щодо забезпечення проведення виборчого процесу з дотриманням конституційних та законодавчих засад.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону № 1932-IV виборці, виборчі комісії, комісії з референдумів, інші суб`єкти виборчого і референдумного процесів, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, іноземці та особи без громадянства, а також органи влади іноземних держав, міжнародні організації мають право звернутися до Комісії із зверненнями з питань, що належать до повноважень Комісії, в порядку, встановленому цим Законом, Законом України «Про звернення громадян» та іншими законами України. Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 15 Закону № 1932-IV заяви та скарги, подані до Комісії, розглядаються у порядку, встановленому цим та іншими законами, а також Регламентом Центральної виборчої комісії.

Заяви та скарги, які подані до Комісії під час виборчого процесу чи процесу референдуму та стосуються цього процесу, розглядаються Комісією протягом п`яти днів з дня надходження заяви або скарги, якщо інший строк не встановлено відповідним законом України про вибори або референдуми. Днем подачі такої заяви чи скарги вважається день фактичного отримання скарги Комісією.

Такі норми кореспондуються з Регламентом ЦВК, затвердженим постановою ЦВК від 26 квітня 2005 року «Про затвердження Регламенту Центральної виборчої комісії» (далі - Регламент).

Як установлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 24 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до ЦВК із заявою, у якій повідомив обставини щодо невідповідності кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 вимогам стосовно умови проживання в Україні протягом останніх п`яти років, у зв`язку із чим просив скасувати його реєстрацію.

При цьому, в судовому засіданні 05 серпня 2019 року представник позивача пояснив, що заява, подана 24 липня 2019 року ОСОБА_4 , за своєю суттю не носила характеру скарги. Метою подання такої заяви було поінформувати ЦВК про наявні, на його думку, порушення при реєстрації ОСОБА_6 у якості кандидата в народні депутати.

Член Комісії ОСОБА_11 листом від 29 липня 2019 року № 21-36-7330 повідомила позивача про відсутність підстав для прийняття ЦВК рішення про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом в народні депутати України.

На думку позивача, питання про скасування реєстрації кандидата у депутати, згідно з положеннями частини 5 статті 61 Закону № 4061-VI, має вирішуватися шляхом прийняття ЦВК відповідного рішення на її засіданні, натомість, позивачу була надана відповідь листом.

Так, в силу положень статті 10 Закону № 1932-IV порядок організації роботи Комісії визначається цим Законом, Регламентом Центральної виборчої комісії, а також іншими актами, що приймаються Комісією на виконання цього та інших законів України.

Відповідно до частин 5-7 статті 15 Закону № 1932-IV заява, подана до Комісії за дорученням голови Комісії або одного із його заступників, попередньо розглядається членом Комісії.

За підсумком попереднього розгляду заяви член Комісії може рекомендувати Комісії розглянути її на засіданні Комісії та прийняти рішення з приводу такої заяви.

Якщо заява не вимагає прийняття рішення Комісії, член Комісії за дорученням Голови Комісії або одного з його заступників може надати відповідь заявнику від свого імені.

Згідно з частиною 1 статті 29 Закону № 1932-IV члени Комісії здійснюють повноваження відповідно до затвердженого Комісією розподілу обов`язків між ними, а також виконують окремі доручення Голови Комісії або заступника Голови Комісії у разі виконання ним повноважень Голови Комісії у передбачених цим Законом випадках.

Член Комісії, серед іншого: готує питання на розгляд Комісії, бере участь у розгляді та обговоренні питань порядку денного засідання Комісії; розглядає заяви суб`єктів виборчого процесу та процесу референдуму; здійснює інші повноваження відповідно до цього та інших законів України (частина 2 статті 29 указаного Закону).

Статтею 21 Регламенту визначено, що одержані Комісією звернення в день реєстрації подаються Голові Комісії, який дає відповідні доручення членам Комісії та працівникам Секретаріату Комісії, Служби розпорядника Реєстру щодо їх попереднього розгляду та надання відповіді (із змінами, внесеними згідно з постановою ЦВК від 08 квітня 2009 року № 20).

Згідно з статтею 22 цього Регламенту член Комісії вивчає порушені у зверненні питання та готує пропозиції щодо його розгляду. За підсумками розгляду звернення член Комісії доповідає Голові Комісії щодо доцільності внесення питання на розгляд Комісії. У разі визнання такої доцільності цей член Комісії готує відповідний проект постанови, до якого долучає всі необхідні документи та матеріали, а також перелік осіб, які повинні бути викликані (запрошені) на засідання Комісії.

За частиною 16 статті 10 Регламенту однією із організаційних форм діяльності Комісії є наради, які проводяться у приміщені Комісії з метою попереднього розгляду та обговорення питань для включення до порядку денного Комісії без ухвалення рішень з таких питань. У нарадах беруть участь не менше двох третин передбаченого Законом України «Про Центральну виборчу комісію» складу Комісії та, у разі потреби, працівники Секретаріату, патронатної служби Комісії, Служби розпорядника Реєстру. На запрошення або з дозволу Комісії, а також у випадках, визначених законами України, на нараді можуть бути присутніми інші особи.

У контексті зазначеного слід звернути увагу на те, що розгляд звернень у ЦВК організовано таким чином, що попереднє їх вивчення здійснює член ЦВК, до повноважень якого віднесено, з-поміж іншого, вирішувати чи є достатні підстави для того, аби порушені у звернені питання Комісія розглядала на засіданні та ухвалювала з цього приводу колегіальне рішення.

Критеріїв, якими мав би керуватися член ЦВК, коли вирішував в якій формі потрібно розглядати певне звернення, яке надійшло до ЦВК, законодавство не містить, як і вичерпного переліку питань, які вимагають саме колегіального ухвалення рішення. Це сфера дискреційних повноважень члена ЦВК, реалізація яких, утім, повинна мати об`єктивні підстави та узгоджуватися з приписами закону.

Проаналізувавши наведені положення законодавства в аспекті спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з розглядом заяви ОСОБА_4 від 24 липня 2019 року, адресованої ЦВК, колегія суддів дійшла висновку, що порядок розгляду звернень, зокрема, суб`єктів виборчого процесу, які надходять до ЦВК під час виборчого процесу, а також ухвалення рішень за наслідками цього розгляду залежить від суті питання, з яким звертається заявник, і не передбачає обов`язкового винесення цього питання на засідання ЦВК для прийняття колегіального рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що порушене у листі позивача від 24 липня 2019 року питання було предметом обговорення членами ЦВК на нараді. Так, Комісією було досліджено наявні в неї матеріали стосовно перетину державного кордону України кандидатом у народні депутати ОСОБА_6 , зокрема, інформацію від Державної прикордонної служби України, надану листом від 25 червня 2019 року за вх. № 21-41-25818 (що підтверджена листом за вхідним № 21-41-34470 від 17 липня 2019 року), від представника Політичної партії «Слуга народу» у ЦВК з правом дорадчого голосу, надану листом від 27 червня 2019 року за вх. № 21-34-25883, та пояснення ОСОБА_6 , що надійшли до Комісії 10 липня 2019 року за вх. №21-36-31401.

За результатом розгляду вказаних матеріалів члени Комісії дійшли висновку про відсутність підстав для прийняття рішення про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом у народні депутати України.

Також колегія суддів акцентує увагу, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Ураховуючи, що вирішення питання про те, в якій формі треба розглядати звернення, які надходять ЦВК під час виборчого процесу, є дискреційними повноваженнями члена ЦВК, і є його правом, а не обов`язком, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд звернення ОСОБА_4 від 24 липня 2019 року одноособово членом ЦВК ОСОБА_11 є правомірним та узгоджується з положеннями Закону № 1932-IV та Регламенту, тому підстав для задоволення позову у цій частині немає.

У позовній заяві ОСОБА_4 , серед іншого, посилався на те, що зі змісту листа члена ЦВК ОСОБА_11 від 29 липня 2019 року № 21-36-7330 неможливо встановити обґрунтованість вчиненої дії, оскільки, зазначений лист не містить належної мотивації з посиланням на обставини, якими керувалися члени ЦВК при вирішенні питання щодо відсутності підстав для прийняття відповідачем рішення про скасування реєстрації ОСОБА_6 кандидатом у народні депутати України.

Надаючи оцінку зазначених доводам позивача, колегія суддів відзначає про таке.

Відповідно до статті 76 Конституції України народним депутатом України може бути обрано громадянина України, який на день виборів досяг двадцяти одного року, має право голосу і проживає в Україні протягом останніх п`яти років.

Частиною першою статті 9 Закону №4061-VI передбачено, що депутатом може бути обраний громадянин України, який на день виборів досяг двадцяти одного року, має право голосу і проживає в Україні протягом останніх п`яти років.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 4061-VI проживання в Україні означає: 1) проживання на території в межах державного кордону України; 2) перебування на судні, що перебуває у плаванні під Державним Прапором України; 3) перебування громадян України у встановленому законодавством порядку у відрядженні за межами України в закордонних дипломатичних установах України, міжнародних організаціях та їх органах; 4) перебування на полярній станції України; 5) перебування у складі формування Збройних Сил України, дислокованого за межами України.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 4061-VI такими, що проживають в Україні, уважаються також особи, які проживають разом з особами, зазначеними в пункті 3 частини другої цієї статті, як члени їхніх сімей.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 17 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ) безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Пасивне виборче право у виборах народних депутатів України не є абсолютним та реалізується за умови дотримання виборчих цензів, зокрема вікового, громадянства та осілості.

Ценз осілості в національному виборчому законодавстві виражається у вимозі до кандидата в народні депутати проживати на території України протягом останніх п`яти років. Ценз осілості спрямований на те, щоб депутатами Верховної Ради України обиралися особи, які достатньо глибоко знають і розуміють економічні, політичні, соціальні й інші проблеми державного та суспільного розвитку України і відповідно до цього можуть більш компетентно виконувати свої обов`язки.

Аналіз положень статті 9 Закону № 4061-VI у взаємозв`язку з положеннями статті 1 Закону № 2235-ІІІ дає підстави для висновку, що особа вважається такою, що проживає на території України, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Таким чином, критеріями для визначення статусу особи як такої, що проживає на території України, є тривалість перебування особи за кордоном і мета перетину кордону.

Не є порушенням критерію тривалості виїзд особи за кордон з метою, що не пов`язана виключно з приватним інтересом особи (особистими мотивами), зокрема в службове відрядження, на навчання, лікування за рекомендацією медичного закладу.

Оскільки дотримання цензу осілості є умовою реалізації права бути обраним, подані особою документи для реєстрації кандидатом у народні депутати повинні містити докази, що підтверджують тривалість та мету перебування такої особи за межами України.

Так, на підставі поданих Політичною партією «Слуга народу» документів, ЦВК, у строк, передбачений частиною шостою статті 59 Закону № 4061-VI, встановила їх відповідність вимогам цього Закону та постановою від 25 червня 2019 року № 1288 зареєструвала, зокрема, ОСОБА_6 кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207.

З метою перевірки дотримання особами, які висувалися кандидатами в народні депутати України на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, вимог Конституції України та Закону № 4061-VI щодо проживання в Україні протягом останніх п`яти років, відповідач звертався до Державної прикордонної служби України з проханням надати відомості про перебування зазначених осіб на території України або за її межами, перетинання державного кордону України з 1 січня 2014 року. Отримані відомості враховувалися Комісією під час вирішення питання щодо реєстрації кожного кандидата в народні депутати України.

Отже, обставини щодо проживання ОСОБА_6 в Україні протягом останніх п`яти років перевірялися ЦВК під час прийняття рішення про його реєстрацію кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207.

Більше того, ці ж самі обставини були предметом дослідження Шостим апеляційним адміністративним судом у справі № 855/293/19 під час розгляду адміністративного позову кандидата в народні депутати України ОСОБА_9 .

У рамкам даної справи встановлено, що член Комісії ОСОБА_11 16 липня 2019 року звернулася до Державної прикордонної служби України з додатковим запитом стосовно перетинання державного кордону України ОСОБА_6 , і за інформацією, наданою Державною прикордонною службою України листом від 25 червня 2019 року за вхідним № 21-41-25818, у межах періоду з 21 липня 2014 року до 21 липня 2015 року разовий виїзд за кордон ОСОБА_6 становив 174 дні, а саме: з 5 листопада 2014 року до 29 квітня 2015 року, у межах періоду з 21 липня 2015 року до 21 липня 2016 року - 144 дні, а саме: з 9 грудня 2015 року до 2 травня 2016 року, тобто мали місце одноразові виїзди понад 90 днів, а в межах періоду з 21 липня 2016 року до 21 липня 2017 року ОСОБА_6 безперервно перебував за межами України 242 дні, а саме: з 5 листопада 2016 року по 6 липня 2017 року, мав місце одноразовий виїзд понад 90 та в сумі понад 180 днів.

На вимогу Комісії надати пояснення щодо даних обставин, ОСОБА_6 надано пояснення про те, що його місце проживання зареєстровано в Україні, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» у місті Дніпрі, де він проживає з 2006 року і дотепер; починаючи з 1999 року по сьогоднішній день він здійснює свою трудову діяльність в Україні, а в 2010-2014 роках був депутатом Дніпропетровської міської ради; у 2014-2017 роках тривалий час не знаходився на території України з причин перебування у службових відрядженнях, які пов`язані з виконанням обов`язків директора ТОВ «АРТМЕДІА АДВ»; в Україні знаходиться центр його життєвих інтересів у розумінні Податкового кодексу України.

Крім того, матеріали справи містять копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31 липня 2019 року, згідно якої, ОСОБА_6 є засновником та керівником ТОВ «АРТМЕДІА АДВ»; належним чином завірені копії наказів (розпоряджень) ТОВ «АРТМЕДІА АДВ» №1/14 від 01 листопада 2014 року про відрядження ОСОБА_6 , як директора ТОВ «АРТМЕДІА АДВ» до Королівства Таїланд з 05 листопада 2014 року по 29 квітня 2015 року, № 14/15 від 02 грудня 2015 року про відрядження ОСОБА_6 до Гонконгу, Китаю, В`єтнаму, Малайзії, Королівства Таїланд з 09 грудня 2015 року по 2 травня 2016 року, а також, № 10/16 від 10 жовтня 2016 року про відрядження ОСОБА_6 до Сполучених Штатів Америки (штат Каліфорнія, міста Лос Анджелес та Сан-Франциско, Штат Невада, місто Лас Вегас) з метою пошуку нових клієнтів та ринків збуту розширення партнерських контактів проходження навчального курсу, відвідування міжнародної виставки, тощо, з 5 листопада 2016 року по 10 липня 2017 року, в тому числі, з метою проходження навчальних курсів, а також копії фотознімків про перебування позивача на вказаних заходах.

Також судом першої інстанції досліджено оригінал трудової книжки ОСОБА_6 , з якої вбачається, що ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах із ТОВ «АРТМЕДІА АДВ», є його керівником з 10 лютого 2004 року та з 21 червня 2007 року по даний час є генеральним директором вказаного підприємства відповідно до наказу № 1/03 від 21 червня 2007 року.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, досліджуючи питання дотримання особою, яка має намір зареєструватися кандидатом у депутати, вимог стосовно проживання в Україні, Верховний Суд бере до уваги лише ті докази, що містять достовірні відомості про тривалість та мету виїзду за кордон.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, колегія суддів не приймає до уваги письмові докази, подані представником третьої особи ОСОБА_6 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, оскільки не знаходить підстав для висновку про неможливість їх подання до суду першої інстанції.

Разом з тим, ураховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у ЦВК підстав для висновків, що перебування ОСОБА_6 у період з листопада 2014 року по липень 2017 року за кордоном було пов`язане не з службовою необхідністю, а приватним інтересом. Доказів вважати інакше матеріали справи не містять.

За такого правового врегулювання та обставин справи, доводи ОСОБА_4 про порушення відповідачем вимог Закону № 4061-VI під час розгляду його заяви від 24 липня 2019 року не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд констатує відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту наявності обставин, які позбавляють кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 207 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року ОСОБА_6 права бути обраним народним депутатом України згідно з статтею 9 Закону України «Про вибори народних депутатів України», зокрема, як такого, що не проживав в Україні протягом останніх п`яти років, - Верховний Суд зазначає наступне.

В судовому засіданні представник позивача додатково пояснив, що сутність даної вимоги зводиться до констатації факту порушення ОСОБА_6 законодавства про вибори, щодо дотримання цензу осілості. Саме встановлення даної обставини є передумовою для скасування реєстрації ОСОБА_6 у якості кандидата в народні депутати.

Колегія суддів за результатами перевірки підстав для апеляційного перегляду, з урахуванням зазначених вище висновків про відсутність підґрунтя для тверджень про порушення ОСОБА_6 цензу осілості, дійшла висновку про безпідставність позовних вимог в зазначеній частині.

При вирішенні справи Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану ним у справах «Салов проти України» від 06.09.2005 (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18.07.2006 (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року ухвалене при правильному встановленні обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Згідно з положеннями статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За частиною дев`ятою статті 273 КАС України у разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цих Кодексом.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 132 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, <…> ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Поданий до суду першої інстанції позов містить дві вимоги немайнового характеру, за які належало сплатити 1 536,80 грн судового збору.

Таким чином, сума судового збору, що мала бути сплачена під час подання апеляційної скарги, становить 2 305,20 грн.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 273, 308, 310, 315, 316, 322 і 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

3. Стягнути на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України) з ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 305,20 гривень (дві тисячі триста п`ять гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.М. Соколов

Судді Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк