Справа № 1.380.2019.003971
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003971
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07 серпня 2019 року
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Коморний О.І., одержав позовну заяву ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності посадових осіб Шевченківського відділу соціального захисту Львівської міської ради, визнання незаконними дій посадових осіб Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та зобов`язання списати заборгованість.

Встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

- визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Шевченківського відділу соціального захисту Львівської міської ради щодо вчасного виявлення технічної помилки у нарахуванні надлишкової суми субсидій ОСОБА_1 на оплату комунальних послуг в сумі 9405,39 грн. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконними дії посадових осіб Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» у нарахуванні ОСОБА_1 суми до сплати 9405,39 грн за центральне опалення за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати посадових осіб Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» списати з особистого рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 заборгованість в сумі 9405,39 грн та направити до Шевченківського відділу соціального захисту Львівської міської ради довідку про відсутність заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Згідно із частиною другою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Публічно-правовим спором відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 КАС України є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Вирішуючи питання про віднесення спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, з врахуванням наведених вище норм КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (дана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року).

До юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи.

Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Позивач в тексті позовної заяви зазначає, що спір виник з приводу протиправної бездіяльності та порушення принципу належного урядування державних органів, а саме: допущення помилки у нарахуванні ОСОБА_1 субсидії на оплату послуг з центрального опалення та невжиття заходів до її вчасного виявлення та усунення посадовими особами ЛМКП «Львівтеплоенерго» та Шевченківського відділу соціального захисту Львівської Міської ради.

Судом також проаналізовано звернення представника позивача та відповідь на нього від ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 08-8816 від 03.07.2019, щодо нарахування вартості послуг з централізованого опалення та з`ясовано, що позивач не погоджується із утвореною заборгованістю по наданих житлово-комунальних послугах.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-VI від 24.06.2004 року (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 1 цього Закону України житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (п. 1).

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (п. 10 ст. 1 Закону № 1875-VI)

Згідно зі ст. 19 цього ж Закону України відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Отже ні Львівське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» ні його посадові особи у спірних правовідносинах не є суб`єктами владних повноважень стосовно позивача - споживача послуг.

Суд звертає увагу позивача на те, що вказані відносини не є публічно-правовими, оскільки, правовідносини між позивачем - споживачем комунальних послуг та виконавцями (виробниками), ґрунтуються на договірних засадах. Таким чином, питання оплати за спожиті комунальні послуги, наявності права на пільгову оплату за спожиті послуги, наявності права на їх пільгову оплату чи звільнення від її оплати, перебувають поза межами адміністративної юрисдикції.

При цьому, вказані правовідносини за суб`єктним складом їх учасників також не відносяться до публічно-правових, оскільки позивачем є фізична особа, а відповідач 2 - юридична особа Львівське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», яка не здійснює владних управлінських функцій, в тому числі і на виконання делегованих повноважень, та не є суб`єктом владних повноважень в контексті п.7 ч.1 ст.4 КАС України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (чинного) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, позовні вимоги:

- визнати незаконними дії посадових осіб Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» у нарахуванні ОСОБА_1 суми до сплати 9405,39 грн за центральне опалення за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати посадових осіб Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» списати з особистого рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 заборгованість в сумі 9405,39 грн та направити до Шевченківського відділу соціального захисту Львівської міської ради довідку про відсутність заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, підлягають розгляду за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до частини першої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Однак відповідно до частини четвертої цієї статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Суд враховує також позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 9901/40/19 Провадження № 11-106заі19, Справа № 9901/8/19 Провадження № 11-52заі19, та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладену в ухвалі від 22.07.2019р. справа №9901/382/19 адміністративне провадження №П/9901/382/19.

Враховуючи, що позивачем в позовній заяві заявлено вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, позовна заява підлягає поверненню позивачеві відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 169, 172, 241, 243, 248, 256, 294 КАС України, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності посадових осіб Шевченківського відділу соціального захисту Львівської міської ради, визнання незаконними дій посадових осіб Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та зобов`язання списати заборгованість та додані до неї документи - повернути позивачу.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Коморний О.І.