Справа № 580/1763/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року справа № 580/1763/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді - Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Салабай М.В.,

представника позивача - Починка О.І. (згідно з ордером),

представника відповідача - Панченка В.В. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Міськбуд-Плюс" до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

31.05.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Приватного підприємства "Міськбуд-Плюс" (18005, м. Черкаси, б-р. Шевченка, буд.345; ) (далі - позивач) про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради (18002, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, буд.36; ) (далі - відповідач) від 26.02.2019 №199 "Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.04.2016 №393 "Про затвердження детального плану території між вулицями Дахнівська, Соснівська та автодороги Н-16 в м.Черкаси".

Позов мотивовано тим, що спірним рішенням відповідач позбавив позивача права на отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, якою позивач користується на підставі договору оренди. Позивач стверджує, що спірним рішенням відповідач порушив принцип належного урядування, який передбачає, що органи місцевого самоврядування позбавлені можливості скасовувати свої попередні рішення, якщо відповідно до їх приписів виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією прав та законних інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 05.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання. Установлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Вказану ухвалу позивач отримав 19.06.2019, а відповідач - 10.06.2019.

26.06.2019 відповідач подав суду письмовий відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказував, що спірне рішення прийняте в межах повноважень та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства. Позивач стверджує, що спірне рішення прийняте з метою актуалізації генерального плану м. Черкаси, оскільки останній передбачає розміщення на вищевказаній земельній ділянці лісів, тоді як рішення, до якого внесені зміни, передбачає спорудження готельного комплексу.

09.07.2019 представник позивача надав суду додаткові письмові пояснення на позов, в яких зазначив, що спірне рішення прийняте з метою недопущення суперечностей між положеннями детального плану території та генерального плану м. Черкаси, проект зміни до якого перебуває на розгляді відповідача. Також вказує на необґрунтованість твердження позивача, що спірне рішення перешкоджає реалізації його права на забудову земельної ділянки, оскільки відповідно до генерального плану м.Черкаси вона належить до зони природно-заповідного фонду, а отже до внесення відповідних змін її забудова заборонена.

17.07.2019 позивач подав суду відповідь на відзив. Зазначив, що спірне рішення порушує право позивача на отримання містобудівних умов та обмежень забудови вищевказаної земельної ділянки в межах її цільового призначення, визначеного рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.04.2016 №393 "Про затвердження детального плану території між вулицями Дахнівська, Соснівська та автодороги Н-16 в м.Черкаси". Відтак спірним рішенням відповідач порушив права позивача, як законного користувача земельної ділянки, та принцип легітимних очікувань.

23.07.2019 представник відповідача подав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому повторно наголосив, що віднесення земельної ділянки до зони природно-заповідного фонду відповідно до генерального плану м.Черкаси перешкоджає її забудові, незважаючи, що детальний план території передбачає інше цільове призначення. Тому спірне рішення не впливає на права позивача.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З метою визначення функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації території рішенням Черкаської міської ради № 2-1723 від 01.10.2015 затверджено розробку детального плану території між вулицями Дахнівська, Соснівська (Мініна і Пожарського) та автодороги Н-16 у місті Черкаси, загальною площею 42 га.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.04.2016 №393 затверджено проект містобудівної документації «Детальний план території між вулицями Дахнівська, Соснівська та автодороги Н-16 в місті Черкаси» та вказано про врахування проекту детального плану території в якості вихідних даних для розроблення внесених змін до генерального плану міста Черкаси.

У подальшому спірним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.02.2019 №199 "Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.04.2016 №393 "Про затвердження детального плану території між вулицями Дахнівська, Соснівська та автодороги Н-16 в м.Черкаси" доповнено наведене рішення п.4 такого змісту: «Це рішення набирає чинності з моменту затвердження Черкаською міською радою проекту містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану м. Черкаси (актуалізація)» (далі - спірне рішення).

Не погоджуючись з цим позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню суд врахував, що відповідач згідно з даними ЄДРПОУ є органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно зі ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст.144 Конституції України).

Законом, що відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, є Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97).

Відповідно до частин 1, 2 ст.2 Закону №280/97 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування (ст.4 Закону №280/97).

Згідно з частинами 1, 2 ст.11 Закону № 280/97 виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Підпунктом 3 п. "а" ч.1 ст.33 Закону №280/97 встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження, як підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

На підставі ч.1 ст.6 Закону України від 17.02.2011 №3038-VII «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VII) управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частин 1, 3 ст.8 Закону №3038-VII планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Оскільки спірне рішення, стосується регулювання питань у сфері організації та планування територій, суд дійшов висновку, що останнє прийняте відповідачем у межах повноважень, наданих законом.

Основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради згідно з ч.1 ст.53 Закону № 280/97 є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць і є правомочними, якщо в них беруть участь більше половини від загального складу виконавчого комітету.

Згідно з ч.6 ст.59 Закону № 280/97 виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Суд встановив, що спірне рішення прийняте одноголосно на засіданні виконавчого комітету Черкаської міської ради 26.02.2019, в якому брав участь увесь склад виконавчого комітету (10 осіб), що підтверджується відповідним протоколом засідання від 26.02.2019 №02-04, наявному у матеріалах справи (а.с.76).

На підставі ч.6 ст.59 Закону №280/97 рішення виконавчого комітету підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

На виконання вказаної норми спірне рішення підписане уповноваженою особою - міським головою м. Черкаси А.В. Бондаренком.

Частиною 5 ст.59 Закону № 280/97 передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Суд врахував, що спірним рішенням на виконання наведеної норми встановлено термін введення в дію рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.04.2016 №393. При цьому зміни до обсягу регулювання визначених рішенням №393 правовідносин у сфері благоустрою та містобудування не вносились.

Отже, спірне рішення прийнято в межах та спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства.

Посилання на порушення відповідачем принципу належного урядування та порушення його законних очікувань є не обгрунтованими, зважаючи на таке.

Доданою до матеріалів справи копією припису від 19.11.2018 №28 підтверджується вимога до Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил до 20.05.2019, які виявлені під час відповідної планової перевірки. Зокрема, нею виявлено видачу містобудівних умов і обмежень для проектування будівництва для виявлених намірів забудови, що не відповідали умовам використання земельних ділянок, їх цільовому призначенню, всупереч визначених законодавством окремих охоронних, санітарно-захисних зон, без внесення таких змін до даних генерального плану міста і плану його зонування. Такі порушення встановлені і щодо земельної ділянки, переданої позивачу.

З пояснювальної записки до проекту спірного рішення (а.с.53) суд встановив, що затверджений рішенням відповідача від 07.04.2016 №393 детальний план території між вулицями Дахнівська, Соснівська та автодороги Н-16 в м.Черкаси передбачає розміщення на ній готельного комплексу, тоді як генеральний план м. Черкаси визначає розміщення на цій території лісів. Отже, спірне рішення прийняте з метою недопущення суперечностей між положеннями детального плану території та генерального плану м. Черкаси, проект зміни до якого перебуває на розгляді відповідача.

З цього приводу суд врахував, що згідно з ч.1 ст.16 Закону №3038-VII планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ч. 1 ст. 17 Закону №3038-VII).

Відповідно до ч.1, п.3 ч.4 ст.19 Закону №3038-VII детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Пунктом 4.1 ДБН Б. 1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території» визначено, що детальний план розробляється з метою: уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району. Тобто така вимога ДБН Б. 1.1-14:2012 повністю кореспондується з ч. 1 ст. 19 Закону №3038-VII.

Проаналізувавши вказані норми суд дійшов висновку, що детальний план території в межах населеного пункту не може суперечити його генеральному плану.

Отже, спірне рішення прийняте на виконання вимог Закону №3038-VII обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття та не порушує прав позивача.

Для вирішення спору суд також врахував Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа №1-9/2009), у абзаці 4 п.4.1. якого зазначено про право органів місцевого самоврядування привести у відповідність із законодавством прийняті ними рішення з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель. У абз.7 п.4.1. цього рішення Конституційний Суд України вказав, що дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Тому суд вважає необґрунтованими доводи позивача з посиланням на вказане рішення Конституційного Суду України, що до актів органів місцевого самоврядування не можуть бути внесені зміни.

Оскільки спірне рішення не скасовує дійсності урегульованих правовідносин, протилежні доводи позивача не обгрунтовані.

Доводи позивача, що спірне рішення перешкоджає реалізації права на забудову земельної ділянки, якою позивач користується на підставі договору оренди, суд не врахував, оскільки правовідносини щодо реалізації позивачем прав користувача земельною ділянкою не стосуються предмету цього спору.

Врахувавши встановлені обставини та викладені норми законодавства, з`ясувавши на виконання ст.ст.210, 211 КАС України викладені в заявах по суті справи обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши їм об`єктивну оцінку, суд дійшов висновку, що спірне рішення прийняте в порядку, в межах та у спосіб, що визначені вимогами чинного законодавства, а отже є правомірним. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, як і понесені позивачем судові витрати - відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного підприємства "Міськбуд-Плюс" () про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради () від 26.02.2019 №199 "Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.04.2016 №393 "Про затвердження детального плану території між вулицями Дахнівська, Соснівська та автодороги Н-16 в м.Черкаси" відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 07.08.2019.