Справа № 460/1393/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2019 року м. Рівне №460/1393/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник ОСОБА_1 ., відповідача: представник Павловський І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
В С Т А Н О В И В:

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарської санкції в сумі 21894,45 грн. та пені в сумі 144,54 грн.

Ухвалою від 13.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 04.07.2019.

08.07.2019 на адресу суду надійшов відзив ФОП ОСОБА_2 на позовну заяву (а.с.33-38).

Ухвалою від 04.07.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні 30.07.2019.

В судовому засіданні 30.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно з позовом, відповіддю на відзив та поясненнями представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідно до звіту відповідача середньооблікова кількість штатних працівників становить 9 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 43788,88 грн. Зазначено, що згідно із ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і мають працювати на робочих місцях 1 особа, однак вона не працевлаштована, а отже порушено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. З огляду на це, сторона позивача стверджує, що товариству необхідно сплатити адміністративно-господарську санкцію в сумі 21894,45 грн. та пеню в сумі 144,54 грн. За таких обставин, просила позов задовольнити.

Згідно з відзивом на позовну заяву та поясненнями представника відповідача, відповідач позов не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що обов`язок підприємця зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Так, відповідач створила робоче місце для працівника інваліда за професією двірник та неодноразово упродовж 2018 року подавала до центру зайнятості відповідні звіти щодо наявності вакантного місця. Сторона відповідача вважає, що своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, фізична особа-підприємця фактично вживала усіх залежних від неї передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення. З огляду на це, вважає, що підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

01.03.2019 подало до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік форми №10-ПІ, де зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 9 осіб (рядок 01), з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб (рядок 02), кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" 1 особа (рядок 03), фонд оплати праці штатних працівників складає 394,1 грн. (рядок 04), середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 43789 грн. (рядок 05) (а.с.9).

З нього слідує, що ФОП ОСОБА_2 не було виконано встановлені законодавством України нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2018 рік, в кількості 1 особа.

04.03.2019 Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів надіслало ФОП ОСОБА_2 листа за №344/01-14/03, у якому зазначило, що відповідачем у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік проставлено прочерк у рядку 06 стосовно суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, яка підлягає до сплати, де повинно було бути проставлено суму у розмірі 21894,45 грн. З огляду на це запропоновано внести з урахуванням наведеного вище відповідні зміни до даного звіту та подати його до 14.03.2019 із внесеними змінами або запереченнями до обласного відділення Фонду. При цьому, зауважено, що неподання уточнюючого звіту відповідно до вимог законодавчо-нормативних актів буде вважатися неподанням його взагалі, що тягне за собою притягнення керівника підприємства до передбаченої чинним законодавством адміністративної та матеріальної відповідальності (а.с.40).

13.03.2019 ФОП ОСОБА_2 у відповідь на вказаний лист-зауваження подала заперечення, у якому вказала, що оскільки вона як суб`єкт господарювання вжила всіх залежних від неї заходів для недопущення правопорушення (невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів), то звільняється від відповідальності за вказане правопорушення, а тому підстав для зазначення у рядку 06 звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік розміру адміністративно-господарської санкції немає (а.с.41-43). Разом з вказаними запереченнями відповідач направила на адресу обласного відділення Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік без зазначенням суми адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с.44-45).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з частиною другою цієї статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

У зв`язку з цим, суд перевіряє чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)". В контексті прийнятого Закону України "Про зайнятість населення" та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Суд також звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа №806/1368/17.

За правилами, визначеними статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: - виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, - створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; - забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; - надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; - звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; - в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня у справі № 819/639/17.

При цьому, Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є, зокрема, звіт форми № 3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16.

Судом встановлено, що упродовж 2018 року ФОП ОСОБА_2 неодноразово подавала звітність про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН, в якій зазначала вакантну професію (посаду) для працевлаштування інваліда на посаду двірника (а.с.66-73).

Також матеріали справи свідчать, що згідно з штатними розписами працівників ФОП ОСОБА_2 за 2018 рік було створено та виділене 1 робоче місце для працівника інваліда за професією (посадою) двірник, і відповідачем неодноразово упродовж 2018 року надсилалася запити до Немовицької сільської ради про потребу у працівнику-інваліду на створене та виділене для відповідної категорії працівників робоче місце (а.с.47-65).

Таким чином, відповідачем регулярно приймалися заходи щодо працевлаштування інвалідів на вакантні посади у підприємстві.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази безпідставної відмови інвалідам, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

З огляду на встановлене, відповідачем здійснено всіх заходів для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування позивача про вказані дії та надання копії звітів про попит на робочу силу, а тому застосування до неї адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

З огляду на наведене, в задоволенні позовних вимог Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів слід відмовити.

Підстави для застосуванні положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (33000, м. Рівне, вул. Замкова, 10а/1, ) до Фізичної особи підприємця Романюк Марії Станіславівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання у 2018 році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 02 серпня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.