Справа № 580/972/19
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/972/19 Суддя першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвіної Н.М.

суддів Сорочка Є.О.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Міністерства оборони України п. 19 протоколу від 21 грудня 2018 року № 133 про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та здійснити її виплату.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у задоволення адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. У апеляційній скарзі скаржник зазначає, під час проходження дійсної строкової служби він отримав захворювання, які в подальшому стали підставою для призначення ІІ групи інвалідності, а тому позивач вважає, що він має право на отримання грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок отриманого захворювання під час проходження строкової військової служби.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 посилаючись на необґрунтованість вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що позивач не має права на виплату грошової допомоги за п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з тим, що йому встановлено інвалідність в понад 3-х місячний термін, після звільнення із строкової служби.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу із 27 квітня 1985 року по 09 червня 1987 року.

Відповідно до довідки військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України № 88 встановлено, що позивач із 27 квітня 1986 року до 30 квітня 1986 року, із 14 травня 1986 року по 18 травень 1986 року та із 25 травня 1986 року по 04 квітня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС.

Довідкою МСЕК від 12 жовтня 2011 року серії 10 ААА № 915113 ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної здатності та встановлено ІІІ групу інвалідності та зазначено, що захворювання пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

В подальшому у відповідності до довідки МСЕК серії 12 ААБ № 124823 від 18 липня 2018 року, позивачу встановлена ІІ група інвалідності (захворювання пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС).

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Однак, згідно з п. 19 протоколу № 133 засідання комісії Міністерства оборони України від 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Підставою для відмови у призначенні допомоги відповідач зазначив відсутність підстав для призначення, що визначені п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з тим, що позивачу встановлено інвалідність в понад 3 місячний термін, після звільнення із строкової служби. Крім того, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується довідкою, виданою Управлінням соціального захисту населення Чигиринської районної державної адміністрації від 27 серпня 2018 року № 727/01.11.

Вважаючи відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент встановлення позивачу інвалідності у 2011 році, чинне законодавство України не передбачало виплату одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час підтвердження другої групи інвалідності при повторному огляді) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту другого Порядку № 975 (в редакції, чинній на час звернення із виплатою одноразової грошової допомоги), особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачу первинно встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 12 жовтня 2011 року, а з 18 серпня 2018 року позивачу при повторному огляді з тих же підстав визначено II групу інвалідності.

Відповідно, як вірно зазначив суд першої інстанції, під час вирішення питання щодо наявності права і щодо порядку виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 необхідно керуватися законодавством, що діяло станом на день первинного встановлення групи інвалідності, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції станом на 21 вересня 2011 року та постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 передбачає, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Крім того, згідно п. 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Відповідно до п. 3 цього Положення, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Таким чином, датою (днем), якою повинно визначатись законодавство (його редакція) для розгляду спірних правовідносин та вирішуватись питання щодо наявності або відсутності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, є саме дата встановлення (а не дата підвищення) позивачу при первинному огляді III групи інвалідності у зв`язку захворюванням, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто 12 жовтня 2011 року.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі №750/5074/17.

Відповідно до п. б ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на день встановлення позивачу інвалідності 12 жовтня 2011 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мати місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої п. 5 цієї статті.

Згідно із пп. 4 п. 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 499, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що звільнення позивача із строкової військової служби відбулось 1987 року, а III група інвалідності первинно була встановлена позивачу в 2011 році.

Тобто з моменту звільнення позивача з строкової служби та до моменту встановлення йому групи інвалідності минуло більше ніж три місяці після звільнення зі служби, що виключає можливість призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов