Справа № 640/11698/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

07 серпня 2019 року м. Київ№ 640/11698/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача Скока В.С. (ордер від 21.06.2019 року серії КС №617484), представника відповідача Бугая Д. В . (ордер від 07.08.2019 року серії КВ №423563), вирішивши у відкритому судовому засіданні питання дотримання строку звернення до суду в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_4

до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової Віталіни Володимирівни

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни (далі також - відповідач, приватний виконавець), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни від 21.03.2019 по виконавчому провадженню №58697239 про стягнення з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) основної винагороди у сумі 1 389 449,87 грн.

Із змісту позовної заяви судом встановлено, що позивачем оскаржуються дії Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, які полягають у винесенні постанови про стягнення з боржника основної винагороди у межах виконавчого провадження №58697239.

Відповідно до долучених до позовної заяви матеріалів, оскаржувану постанову про стягнення з боржника основної винагороди у межах виконавчого провадження №58697239 винесено приватним виконавцем 21.03.2019 року, в той час, як із позовною заявою ОСОБА_4 звернулась 27.06.2019 року, тобто, із пропущенням десятиденного строку звернення до суду з позовом у категорії справ щодо оскарження дій, зокрема, приватного виконавця.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2019 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху, в якій зобов`язано позивача усунути недоліки шляхом подання заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Представником позивача подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якому зазначено, що у березні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» (далі також - Банк, стягувач) повідомлено ОСОБА_4 (далі також - боржник) про отримання виконавчого листа №761/20562/16-ц та про подання його на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Кісельовій Віталіні Володимирівні.

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, позивач дізналася, що 21.03.2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №58697239, в якому вона є боржником.

Представником позивача повідомлено, що з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження позивачу було відомо про накладення приватним виконавцем арештів на належне їй нерухоме майно та на відповідні рахунки, відкриті в банківських установах.

У зв`язку із досягненням домовленостей між боржником та стягувачем, на початку квітня 2019 року Банком направлено заяву приватному виконавцю про повернення виконавчого документу стягувачу.

Як зазначено представником позивача: «Зі слів працівників Банку, по вищевказаному виконавчому провадженню приватним виконавцем 03.04.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу».

В червні 2019 року з інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 стало відомо, що на підставі постанови приватного виконавця від 05.04.2019 року у виконавчому провадженні №58697239 накладено арешт на майно ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що по виконавчому провадженню № 58697239 ще 03.04.2019 року (зі слів працівників Банку, зазначає представник позивача) приватним виконавцем Кісельовою В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, та, враховуючи той факт, що 05.04.2019 року після повернення виконавчого документа стягувачу в рамках вказаного виконавчого провадження ним, виконавцем, знову накладено арешти на майно ОСОБА_4 , адвокатом позивача Скок В.С., в інтересах останньої, 07.06.2019 року подано приватному виконавцю Кісельовій В.В. адвокатський запит за №0706/6 від 07.06.2019 року, в якому просив надати: належним чином завірені копії всіх матеріалів виконавчого провадження № 58697239 (постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника, постанови про арешт коштів боржника, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу тощо); інформацію та її документальне підтвердження, чи направлялась постанова про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по виконавчому провадженню № 58697239 до банківських установ, в яких відкриті рахунки боржника. Якщо ні, зазначити підстави, чому дана постанова не була направлена до банківських установ?; інформацію, з яких підстав станом на поточну дату (з урахуванням того, що вже винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу) не знято арешт з майна ОСОБА_4 (РНОКПІІ НОМЕР_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження № 58697239?

У відповідь на адвокатський запит листом від 13.06.2019 року вих. №1450, отриманим адвокатом нарочно 19.06.2019 року, приватним виконавцем повідомлено, що в рамках виконавчого провадження №58697239 арешти з майна та рахунків боржника знято. Копії постанов про зняття арешту з коштів боржника направлено на виконання до банківських установ. До листа додано належним чином завірені копії постанов, які виносились приватним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження, зокрема, копію постанови від 21.03.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди, яку має намір оскаржувати позивач у цьому процесі.

19.06.2019 року представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №58697239, в рамках якого винесено оскаржувану постанову від 21.03.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди.

Під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, приватним виконавцем повідомлено, що зазначена постанова перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Яцишина А.М.

З Автоматизованої системи виконавчого провадження представником позивача встановлено, що 05.04.2019 року приватним виконавцем Яцишиним А.М. відкрито виконавче провадження №58822654, за яким стягувачем є приватний виконавець Кісельова Віталіна Володимирівна, а боржником - позивач ОСОБА_4 .

Отже, у зв`язку з тим, що оскаржувану постанову від 21.03.2019 року про стягнення з позивача основної винагороди в розмірі 1 389 449, 87 грн. адвокатом Зеленської Г.В. отримано лише 19.06.2019 року у відповідь на адвокатський запит, що, на думку останнього, унеможливлювало оскаржити цю постанову до суду у встановлений процесуальним законом строк.

Позовну заяву представником позивача подано 27.06.2019 року.

Враховуючи викладене, представник позивача просить суд визнати поважними причини пропуску ОСОБА_4 строку звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця від 21.03.2019 року про стягнення основної винагороди.

Ознайомившись із вищезазначеним клопотанням, суд дійшов висновку, що існують об`єктивні сумніви щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, викладених в заяві, та вважає за необхідне вирішити питання щодо поновлення строку звернення до суду у судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 07.08.2019 року. Витребувано у позивача Договір про надання правової допомоги від 09.04.2019 року між ОСОБА_4 та Адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека». Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №58697239. Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду ухвалено розглянути у судовому засіданні.

Через канцелярію суду 06.08.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження №58697239.

Відповідачем проти позову заперечено, та, крім іншого, зазначено, що заперечує проти тверджень позивача та її представника в частині обізнаності щодо винесення приватним виконавцем постанови від 21.03.2019 року про стягнення грошової винагороди.

Так, відповідачем повідомлено суд, що до 19.06.2019 року ОСОБА_4 не отримувала від приватного виконавця жодних документів по виконавчому провадженню №58697239, оскільки не забирала поштові відправлення з поштового відділення.

Крім того, позивачу, як стороні судового провадження по цивільній справі №761/20562/16-ц, було відомо про видачу Шевченківським районним судом міста Києва виконавчого листа від 14.03.2019 року, в якому остання є боржником.

Отже, позивач мала можливість відстежувати через, зокрема, Єдиний реєстр боржників, який є відкритим джерелом, щодо наявності відносно неї виконавчих проваджень.

Відповідачем також звернуто увагу суду, що представник позивача не оперує конкретними датами, коли останньому стало відомо про арешт майна боржника, в той час, як зазначає лише місяць та рік.

Окрім того, відповідач зауважує, що представнику позивача було відомо про існування виконавчого провадження вже станом на 07.06.2019 року, а не 19.06.2019 року, як ним зазначено у позовній заяві та заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Так, представником позивача 07.06.2019 року подано адвокатський запит №0706/6, в якому представником позивача самостійно констатовано, що «Згідно інформації, розміщеній в Автоматизованій системі виконавчого провадження вищевказаному виконавчому документу присвоєно реєстраційний номер виконавчого провадження : 58697239».

Водночас, будучи обізнаним про існування виконавчого провадження №58697239, ні позивач ні її представник не скористалися правом на ознайомлення із матеріалами цього виконавчого провадження, натомість, представником позивача подано адвокатський запит, що дозволило представнику позивача, на думку відповідача, затягнути процес виконання боржником своїх обов`язків як сторони виконавчого провадження, та зазначити вказані обставини як поважні причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Відповідачем також зазначено, що усі процесуальні документи, прийняті приватним виконавцем у межах виконавчого провадження №58697239, направлялися поштовим зв`язком на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .

Отже, відповідач вважає, що твердження позивача та її представника, що про існування виконавчого провадження та оскаржуваної постанови вони дізналися лише 19.06.2019 року є непідтвердженими, та десятиденний строк звернення до суду із цим позовом останніми пропущено.

У судове засідання 07.08.2019 року прибули представники сторін.

Судом поставлено на обговорення клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Представником позивача клопотання підтримано, просить його задовольнити, визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк з підстав, викладених у цьому клопотанні.

Представник відповідача проти задоволення клопотання заперечує. Просить відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 07.08.2019 року проголошено повне судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи судом встановлено, що за заявою АТ «Укрсоцбанк» від 21.03.2019 року про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Кісельовою Віталіною Володимирівною винесено постанову від 21.03.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58697239 з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 14.03.2019 року №761/20562/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до копій матеріалів виконавчого провадження, які містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що приватним виконавцем 21.03.2019 року направлено постанову про відкриття виконавчого провадження №58697239 на адресу ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 , яка відповідає відомостям, зазначеним у виконавчому листі від 14.03.2019 року №761/20562/16-ц, що підтверджується супровідним листом приватного виконавця від 21.03.2019 року та фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 21.03.2019 року.

Судом встановлено, що відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, означену постанову про відкриття виконавчого провадження боржником не отримано, оскільки, згідно з відміткою працівника ПАТ «Укрпошта» на конверті, поштове повідомлення повернуто на адресу приватного виконавця за закінчення терміну зберігання.

З аналізу статті 28 Закону №1404 та враховуючи встановлені судом обставини, слід дійти висновку, що ОСОБА_4 належним чином повідомлена про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження та про набуття усіх прав сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (із змінами і доповненнями) приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Оскаржувану постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди винесено 21.03.2019 року, яку також направлено відповідачем на адресу позивача, водночас, поштове повідомлення повернуто на адресу приватного виконавця за закінчення терміну зберігання.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №1404 сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Відповідно до пунктів 1, 2, 9 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (із змінами і доповненнями) :

- адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;

- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з матеріалами виконавчого провадження, між ОСОБА_4 та Адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» укладено договір про надання правової допомоги 09.04.2019 року, відповідно до якого, адвокат вказаного адвокатського об`єднання надає Клієнту ( ОСОБА_4 .) правову допомогу щодо захисту інтересів останнього в тому числі, в органах державної виконавчої служби.

Так, до матеріалів виконавчого провадження долучено копію ордеру серії КС №508285 від 10.04.2019 року, відповідно до якого, адвокатом Скок Володимиром Сергійовичем здійснюється представлення інтересів ОСОБА_4 «перед приватним виконавцем Кісельовою Віталіною Володимирівною».

Отже, слід дійти висновку, що з 10.04.2019 року адвокату позивача Скок В .С., яким, зокрема, подано адміністративний позов, було відомо про існування виконавчого провадження №58697239, в якому боржником є ОСОБА_4 - його клієнт.

У судовому засіданні 07.08.2019 року представником позивача пояснено підписання договору від 09.04.2019 року про надання правової допомоги із ОСОБА_4 тим, що адвокатське об`єднання та позивач вели перемовини із Банком - стягувачем щодо її арештованого майна та банківських рахунків.

Крім того, представником позивача зазначено, що необхідності знайомитися із матеріалами виконавчого провадження №58697239 не було з 03.04.2019 року, оскільки 03.04.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, що свідчило про те, що виконавче провадження завершено, а про подальші дії приватного виконавця, а саме про винесення постанови про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.04.2019 року та про подальший арешт майна представнику позивача не було відомо.

Водночас, з огляду на те, що виконавче провадження здійснювалося приватним виконавцем, та, враховуючи, що адвокату було відомо про існування виконавчого провадження №58697239, останній, як особа, яка здійснює професійну діяльність у галузі права, мав бути обізнаний про положення частини сьомої статті 31 Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо обов`язкового стягнення приватним виконавцем основної винагороди одночасно із відкриттям виконавчого провадження.

Проте, таких обставин адвокатом позивача не перевірено, що ним не спростовано.

Зокрема, суд звертає увагу й на ті обставини, що постанову про скасування процесуального документу, а саме постанови від 03.04.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу, приватним виконавцем винесено 05.04.2019 року, як і здійснено арешт майна ОСОБА_4 шляхом винесення постанови, яку датовано також 05.04.2019 року, в той час, як у матеріалах виконавчого провадження міститься копія ордеру серії КС №508285 від 10.04.2019 року, відповідно до якого, адвокатом Скок Володимиром Сергійовичем здійснюється представлення інтересів ОСОБА_4 «перед приватним виконавцем Кісельовою Віталіною Володимирівною».

Викладені обставини вказують на те, що адвокату Скоку В.С. та позивачу все ж було відомо про відновлення виконавчих дій приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №58697239 після винесеної останньою постанови від 03.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Водночас, ні 03.04.2019 року, ні 07.06.2019 року, коли останнім направлено адвокатський запит №0706/6 приватному виконавцю, представник позивача та позивач своїм правом на ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №58697239 не скористалися.

Крім іншого, представником позивача в адвокатському запиті від 07.06.2019 року №0706/6 зазначено, що підставою звернення із вказаним запитом до приватного виконавця є те, що в червні 2019 року з інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 стало відомо, що на підставі постанови приватного виконавця від 05.04.2019 року у виконавчому провадженні №58697239 накладено арешт на майно ОСОБА_4 .

Водночас, у підтвердження даної обставини представником позивача не надано суду жодних доказів того, що ним отримано інформацію про арешт коштів та рахунків позивача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в межах десятиденного строку звернення до суду із цим позовом.

Враховуючи викладене, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до штемпелю вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва, позивач звернувся з позовом 27.06.2019 року.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до норм Закону №1404 позивача належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження та стягнення з неї, як з боржника, основної винагороди приватного виконавця, що оформлено постановами від 21.03.2019 року.

Крім того, адвокату позивача також було відомо про існування виконавчого провадження №58697239 з 09.04.2019 року або 10.04.2019 року, тобто, з моменту укладення договору про надання правової допомоги або складання ордеру КС №508285, що представником позивача не заперечується.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Необізнаність адвоката, як фахівця у галузі права, щодо ймовірного існування постанови приватного виконавця від 21.03.2019 року про стягнення основної винагороди поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду слугувати не може, оскільки порядок стягнення основної винагороди встановлено законодавством, як і не можуть бути визнані поважними причини, вказані представником позивача у позовній заяві та заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а саме: посилання представника позивача на невизначені дати, коли йому стало відомо про відповідні обставини виконавчого провадження, посилання представника позивача на слова працівників Банку - стягувача, що не підкріплюється жодним доказом, та посилання на отримання інформації про арешт коштів та майна боржника з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки представником позивача не надано суду жодної роздруківки відповідних витягів з цього реєстру, в яких автоматично зазначається дата їх здійснення.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення попущеного строку звернення до суду, оскільки причини, вказані представником позивача не визнано судом поважними.

Водночас, суд не буру до уваги посилання представника позивача щодо вчинення представницьких дій адвокатом тільки за згодою чи вказівкою позивача та за винагороду, оскільки дані обставини врегульовано Договором про надання правової допомоги від 09.04.2019 року між Адвокатським об`єднанням "Правова та економічна безпека" та ОСОБА_4 та не стосується предмету спору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (п.137), рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (п. 51).

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа "Каменівська проти України"), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на зазначене та з урахуванням європейської судової практики, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду в порядку пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, оскільки позивач звернувся до адміністративного суду з пропущенням встановленого законом строку звернення.

Керуючись статтями 6, 9, 122, 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання адвоката позивача Скока Володимира Сергійовича від 16.07.2019 року про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

2. Адміністративний позов ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 287, 293, 294, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач : ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна ( АДРЕСА_5 ).

Повне рішення складено 07.08.2019 року.

Суддя Маруліна Л.О.