Справа № 360/2813/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2813/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду засобами електронної пошти надійшов адміністративний ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просив зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 за період з 01 березня 2016 року по 31 липня 2018 року у загальній сумі 42009,95 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с.3-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою ВПО № від 08.06.2018, перебуває на обліку у Білокуракинському об`єднаному управлінні ПФУ Луганської області і отримує пенсію за віком. Згідно листа Білокуракинського об`єднаного управління ПФУ Луганської області від 12.06.2019 № 4070/031, 24.07.2018 відповідно до розпорядження № 6 пенсійна справа позивача взята на облік до управління. Сума пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.05.2018 року у сумі 38 848, 31 грн обліковується окремо та буде виплачуватись відповідно до п. 15 Постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 після прийняття окремого порядку. Пенсія за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 в розмірі 3161, 64 грн (за місяці звернення за поновленням пенсії) нарахована на додаткову відомість та буде виплачена після надходження фінансування. Заборгованість за період з 01 березня 2016 року по 31 липня 2018 року в загальній сумі 42 009, 95 грн не була виплачена. Відповідач у своєму листі зазначає, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Але на даний час нормативно - правовий акт, який би визначав порядок виплати внутрішньо переміщеним особам соціальних виплат за минулий період Кабінетом Міністрів України не прийнятий. Таким чином, виникла заборгованість з виплати позивачу пенсії за минулий період у загальній сумі 42009,95 грн позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії за минулий період необґрунтованою, протиправною та такою, що порушує його право на належне соціальне забезпечення, в зв`язку з чим звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 19.07.2019 за вхідним реєстраційним номером 38382/2019 надав відзив на позовну заяву від 15.07.2019 №5005/07/Т (а.с.31-33), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що 08 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до управління з заявою про запит пенсійної справи з Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області. 02 липня 2018 року за вх. 135-25 до управління надійшла пенсійна справа ОСОБА_1 від Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області. Згідно атестату про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 пенсія виплачена в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області по 29.02.2016. Згідно пенсійної справи, ОСОБА_1 05.08.2016 зверталась з заявою про поновлення виплати пенсії. Але, відповідно до витягу з рішення №13 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.10.2016 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні соціальних виплат згідно з актом обстеження. Отже, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області не припиняло виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року. Довідка, яка видана Управлінням соціального захисту населення Троїцької РДА 08.06.2018 року за № дійсно підтверджує факт того, що позивача з 08.06.2018 взято на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до Троїцького району Луганської області. Згідно протоколу № 19 від 20.07.2018 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування Троїцької районної державної адміністрації комісією вирішено призначити (поновити) виплату пенсії ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 з моменту припинення її виплати. Сума пенсії за період з 01.03.2016 по 31.05.2018 (з моменту припинення в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області) в сумі 38 848,31 грн, обліковується окремо та буде виплачуватись відповідно до п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Пенсія за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 в сумі 3161,64 грн, (з місяця звернення за поновленням пенсії) нарахована на додаткову відомість та буде виплачена після надходження фінансування. З 01.08.2018 по теперішній час пенсія виплачується щомісячно. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 08.04.1999 року Брянківським МВ УМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.14-16).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 08.06.2018 № ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 (а.с.49).

На виконання ухвали суду від 05.07.2019 Управління праці та соціального захисту населення Троїцької райдержадміністрації надало інформацію, в якій зазначило, що рішення про скасування дії довідки не приймалось (а.с.25).

Розпорядженням УПФУ в м.Лисичанську Луганської області від 10.12.2014 №6358 позивача взято на облік з 01.08.2014 (а.с.36).

Заявою від 05.08.2016 позивач звернувся до УПФУ в м.Рубіжне з заявою, в якій просив поновити виплату пенсії через відділення АТ «Ощадний банк України» з 01 березня 2016 року (а.с.37).

Комісією з питань призначення (відновлення, відмовлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.10.2016 №13 вирішено відмовити ОСОБА_1 в виплаті пенсії (а.с.38).

08.06.2018 позивач звернувся до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою, в якій просив зробити запит пенсії справи з Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (а.с.41) та заявою від 08.06.2018 просив належні суми пенсії перераховувати на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с.42).

Відповідно до інформації, зазначеної в атестаті Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, пенсію ОСОБА_1 виплачено по 29.02.2016 (а.с.51).

Засіданням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування Троїцької районної державної адміністрації вирішено призначити (поновити) виплату пенсії за фактичним місцем проживання ВПО з моменту припинення її виплати (а.с.53).

Розпорядженням відповідача від 24.07.2018 №6 з 01.03.2016 позивача взято на облік до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (а.с.54).

Відповідачем надано письмову інформації від 12.07.2019 №4979/03Т, в якій зазначено, що 08 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до управління з заявою про запит пенсійної справи з Рубіжанського об`єднаного управління ГІФУ Луганської області. Справа до управління надійшла 02.07.2018 року. Згідно атестату про припинення виплати, пенсія виплачена в Рубіжанському об`єднаному управлінні ПФУ Луганської області по 29.02.2016 року. Згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання Троїцької районної державної адміністрації Луганської області № 19 від 20.07.2018 року виплата пенсії поновлено на виплатну відомість серпня 2018 року. Сума пенсії за період з 01.03.2016 31.05.2018 (з моменту припинення в Рубіжанському об`єднаному управлінні ПФУ Луганської області до місяця подання заяви на поновлення виплати пенсії в Білокуракинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області) 38 848,31 грн обліковується окремо та буде виплачуватись відповідно до п.15 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016. Пенсія за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 в розмірі 3161,64 грн нарахована на додаткову відомість та буде виплачена після надходження фінансування (а.с.35).

Таким чином, судом встановлено, що загальний період за який позивачу не виплачу пенсію становить з 01.03.2016 по 31.07.2018, а загальний розмір заборгованості за цей період складає 42009,95 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому невиплата призначеної позивачу пенсії за віком за період з 01 березня 2016 року по 31 липня 2018 року є протиправною бездіяльністю відповідача, яка порушує конституційне право позивача на соціальне забезпечення.

При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено, а відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде виплачена при відповідному фінансуванні Пенсійним Фондом України з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365", суд вважає неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, яка утворилась внаслідок відсутності коштів в Пенсійному фонді України, а також щодо особливостей виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

Крім того, суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 липня 2018 року, тобто допущена протиправна бездіяльність, у зв`язку з чим правильним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 липня 2018 року в сумі 42 009,95 грн.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 липня 2018 року, то таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 05.07.2019 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-2).

Оскільки ухвалою суду від 05.07.2019 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.03.2016 по 31.07.2018.

Зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (92200, Луганська область, Білокуракинський район, смт.Білокуракине, вул.Історична, буд.81, ) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) заборгованість з пенсії за період з 01.03.2016 по 31.07.2018 у загальному розмірі 42009 (сорок дві тисячі дев`ять) гривень 95 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова