Справа № 352/1009/16-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6348/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2019 року (постановлену головуючим суддею Струтинський Р.Р. у м. Івано-франківськ, о 17 год. 58 хв.) у справі № 352/1009/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області про визнання протиправними дій щодо недоплати пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із звернувся до суду із заявою до Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області про визнання протиправними дії Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області щодо умисного зупинення виконання постанови Тисменицького районного суду від 05.05.2017 та забезпечення виконання чинного судового рішення.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Постановою Тисменицького районного суду від 05.05.2017 задоволено його позов до Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії; зобов`язано відповідача перерахувати йому державну пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням, що вона не може бути нижчою від прожиткового мінімуму, починаючи із 02.09.2016 та зобов`язано відповідача дорахувати йому до пенсійного забезпечення сім процентів заробітку за понаднормативний стаж відповідно ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести оплату недорахованих сум із 02.09.2016. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 вказане рішення залишено в силі. Постановою Верховного Суду від 24.07.2018 постанову Тисменицького районного суду від 05.05.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 у залишено без змін. Не зважаючи на його неодноразові звернення відповідач свідомо не виконує вказане судове рішення зазначаючи, що підстав для проведення перерахунку у відповідності до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не має.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019 заяву ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області про визнання протиправними дії Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області щодо умисного зупинення виконання постанови Тисменицького районного суду від 05.05.2017 та забезпечення виконання чинного судового рішення задоволено частково. Визнано протиправними дії Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області, які призвели до невиконання рішення Тисменицького районного суду від 05.05.2017 у справі № 352/1009/16-а. Встановлено Тисменицькому об`єднаному управлінню ПФУ Івано-Франківської області місячний строк з часу отримання повного тексту ухвали для надання відповіді про виконання рішення Тисменицького районного суду від 05.05.2017 за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області про визнання протиправними дій щодо недоплати пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання вчинити певні дії, щодо зобов`язання перерахувати ОСОБА_1 державну пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням, що вона не може бути нижчою від прожиткового мінімуму, починаючи із 02.09.2016 та зобов`язання дорахувати ОСОБА_1 до пенсійного забезпечення сім процентів заробітку за понаднормативний стаж відповідно ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести оплату недорахованих сум із 02.09.2016. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача, на зміну законодавства є протиправним та необґрунтованим, оскільки ні нормами ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ні нормами ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не відмінено право учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж. Відтак суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем протиправно не виконано повністю рішення суду від 05.05.2017 у справі № 352/1009/16-а.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що заявнику проведено перерахунок пенсії згідно постанови Тисменицького районного суду від 05.05.2017 у добровільному порядку, у повному обсязі та проведено перерахунок пенсії згідно рішення суду, що підтверджується розпорядженням № 149999 від 16.08.2017. У зв`язку з прийняттям змін у діюче законодавство з 11.10.2017 розрахунок стажу заявнику проводиться у відповідності до нової редакції ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виплата пенсії позивачу приведена у відповідність до чинного законодавства з 01.02.2018, про що його повідомлено листом.

В судовому засіданні позивач та його представник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та надали пояснення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою Тисменицького районного суду від 05.05.2017 задоволено позов ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії заявнику; зобов`язано відповідача перерахувати ОСОБА_1 державну пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням, що вона не може бути нижчою від прожиткового мінімуму, починаючи із 02.09.2016 та зобов`язано відповідача дорахувати заявнику до пенсійного забезпечення сім процентів заробітку за понаднормативний стаж відповідно ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести оплату недорахованих сум із 02.09.2016. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 вказане рішення залишено в силі. Постановою Верховного Суду від 24.07.2018 постанову Тисменицького районного суду від 05.05.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 залишено без змін.

На виконання рішення суду 20.06.2017 заявнику видані виконавчі листи (а.с. 138).

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2018 повернуто 05.03.2019 виконавчий лист № 352/1009/16-а від 05.05.2017, що видав Тисменицький районний суд, як виконаний згідно повідомлення Тисменицького об`єднаного управління ПФУ в Івано-Франківській області (а.с.139-141)

Так згідно розпоряджень № 149999 від 16.08.2017, № 149999 від 16.11.2017 вбачається, що ОСОБА_1 зроблено перерахунок пенсії через зміну надбавки і вона становить з 01.10.2017 - 2067, 11 грн. Загальний стаж станом на 16.11.2017 становить 27 рік 5 місяць 25 днів. Вказано доплату за понаднормовий стаж за 2 роки в сумі 26, 24 грн, додаткова пенсія потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії - 170, 82 грн (а.с.173,174).

Позивач вважаючи, що відповідач умисно зупинив виконання постанови Тисменицького районного суду від 05.05.2017 та у зв`язку із забезпеченням виконання чинного судового рішення звернувся до суду з відповідною заявою.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак керуючись цією нормою колегія суддів дійшла висновку про перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених вище норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що виплата за рішенням судів, яким зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, такі виплати продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача є непереконливими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції яка почала діяти з 11.10.2017 встановлено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції яка діяла до 11.10.2017 встановлено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

З аналізу норми ч. 2ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла до 11.10.2017 так і в новій редакції після зазначеної дати вбачається, право громадян на пенсію в повному розмірі, які віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Крім цього згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Відтак посилання відповідача, на зміну законодавства є протиправним та необґрунтованим, оскільки ні нормами ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ні нормами ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не відмінено право учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж.

Так на момент розгляду даної адміністративної справи вказане рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2017 не скасовано та набрало законної сили 20.06.2017.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України»).

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що для повного виконання судового рішення та захисту прав позивача суд першої інстанції правомірно задовольнив заяви ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправними дії Тисменицького об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області, які призвели до невиконання рішення Тисменицького районного суду від 05.05.2017 у справі № 352/1009/16-а.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2019 року у справі № 352/1009/16-а без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 02 серпня 2019 року