Справа № 240/3608/19
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м.Житомир

справа № 240/3608/19

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Демчук О.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ;

представника відповідача - Горбовського О.В. (за довіреністю від 08.01.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 10.04.2019) просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ59/ЖТ0483/87/АВ/П/ТД-ФС від 07.03.2019 у зв"язку з незаконністю винесення.

В обґрунтування позову зазначає, що управлінням Держпраці в Житомирській області винесено постанову про накладення на позивача штрафу у зв"язку з порушенням ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме допуск працівника ОСОБА_2 , до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Позивач вважає оспорювану постанову протиправною, оскільки між ним ("Замовник") та ОСОБА_2 ("Виконавець") укладено цивільно-правовий договір №2 (далі - Договір) на виконання робіт (надання послуг): зачистка конструкцій армопояса; розбір дерев"яних конструкцій погонними метрами. Відповідно до умов Договору "Підрядник" (виконавець робіт) не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку "Замовника", не є штатним працівником та не займає жодної посади, зобов`язаний виконати певний обсяг робіт у відповідності до технічного завдання, а тому відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без належного оформлення трудового договору.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 16.05.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті позовних вимог на 21.06.2019.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 21.06.2019 відкладено розгляд справи до 09.07.2019, у зв"язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

Позивач в судовому засіданні 09.07.2019 позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив від 09.07.2019 та просив їх задовольнити.

Додатково зазначав, що між ним та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір №2 від 08.02.2019 предметом договору є виконання визначеного обсягу робіт не штатним працівником, а фізичною особою - підрядником, яка не задіяна в процесі виробництва постійно. Цивільно-правовий договір №2 від 08.02.2019 містить усі істотні умови щодо строків діяльності підрядника, переліку конкретних робіт які повинні бути виконані, умов приймання робіт, суми винагороди за виконання робіт, відповідальності та контролю за якістю виконання робіт, які підтверджені первинними бухгалтерськими документами. Факт виконання відповідних робіт зі сторони підрядника, що вказані у цивільно-правовому договорі №2 від 08.02.2019, підтверджується Індивідуальним технічним завданням, Актом здачі-приймання виконаних робіт №2 від 15.02.2019.

Окрім того зауважував, що відповідно до табелю обліку робочого часу за лютий 2019 року не здійснював облік присутності та використання робочого часу ОСОБА_2 за місцем виконання технічного завдання. Пояснення, відібрані у фізичної особи - ОСОБА_2 були взяті в умовах психологічного тиску.

Позивач зазначав, що жодного документу який свідчить про підпорядкування особи внутрішньому трудовому розпорядку роботодавця, відповідачу не надавалось.

Вказав, що припис управління Держпраці у Житомирській області про усунення виявлених недоліків №ЖТ0483/87/АВ від 14.02.2019 складений із порушеннями, оскільки особою, яку зобов"язано усунути порушення зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , а не ФОП ОСОБА_1 .

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 17.05.2019 (за вх.№11979/19) та просив у задоволенні позову відмовити.

Вказував, що за результатами інспекційного відвідування встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 працівник ОСОБА_2 з 11 лютого 2019 року фактично був допущений до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом чи розпорядженням підприємця та повідомлення органу Державної фіскальної служби України про прийняття працівника на роботу. З огляду на зазначене, підстави накладення штрафу є правомірними, адже договір укладений між позивачем та ОСОБА_2 має ознаки трудового договору, а не цивільно-правової угоди.

Також зауважив, що ОСОБА_2 працюючи без офіційного оформлення на роботу позбавляє себе гарантованого державою розміру заробітної плати, виплати своєчасно та не нижче мінімальної заробітної плати, офіційної відпустки, відпустки по догляду за дитиною, виплат у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, допомоги у разі настання нещасного випадку під час виробничого процесу та соціального страхування.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 .) зареєстрований, як фізична особа-підприємець 10.12.1997, основний вид діяльності за код КВЕД 47.73 роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. Місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.91-93).

Начальником управління Держпраці у Житомирській області Сечіним С.М. за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю №82 від 04.02.2019, видано наказ "Про проведення заходу державного контролю у ФОП ОСОБА_1 " №294 від 08.02.2019, згідно з яким наказано провести в період з 13.02.2019 по 14.02.2019 позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та оплати праці (а.с.79-80).

На підставі вказаного наказу начальником управління Держпраці у Житомирській області Сечіним С.М. видано направлення на проведення заходу державного контролю №254/04 від 08.02.2019 (а.с.81-82).

У період з 13.02.2019 по 14.02.2019 службовою особою управління Держпраці у Житомирській області інспектором праці Нарівончик А.В. проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ЖТ0483/87/АВ від 14.02.2019 (далі - акт інспекційного відвідування) (а.с.38-40).

В акті інспекційного відвідування зазначено, що в ході його проведення встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допущення до роботи працівника - ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

На підставі зазначеного акту інспекційного відвідування відповідачем 14.02.2019 винесено припис №ЖТ0483/87/АВ, відповідно до якого приписано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 до 21.02.2019, усунути, зокрема, порушення частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. У строк до 21.02.2019 письмово інформувати про виконання вимог припису управління Держпраці у Житомирській області (а.с.11).

07 березня 2019 року на підставі акту інспекційного відвідування відповідачем винесено постанову №ЖИ59/ЖТ0483/87/АВ/П/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 125190 грн за порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Зазначено, що в ході інспекційного відвідування встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 працівник ОСОБА_2 з 11 лютого 2019 року фактично був допущений до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом чи розпорядженням підприємця та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу (а.с.37).

Судом встановлено, що 08.02.2019 між ФОП ОСОБА_1 ("Замовник") та ОСОБА_2 ("Виконавець") укладено цивільно-правовий договір №2 (далі - Договір №2) (а.с.40).

Відповідно до п.1.1 Договору №2 "Замовник" доручає, а "Виконавець" бере на себе зобов"язання виконати такі роботи (надати послуги): зачистка конструкцій армопояса довжиною 60 м, розбірка дерев"яних конструкцій погонними метрами.

Пунктами 2.1 та 2.2 Договору №2 передбачено, що підставою для підписання документа, який підтверджує виконання робіт "Виконавця" за цим договором є підписаний Акт приймання виконаних робіт на об"єкті.

За виконану роботу "Замовник" сплачує "Виконавцеві" винагороду 1400 грн.

Згідно з п.5.1 та п.5.2 Договору №2 координація процесу виконання роботи покладається на ФОП ОСОБА_1

Координація полягає в організації процесу робіт, контролю за ходом виконання та якості.

Згідно з п.8.1 Договору №2 термін дії угоди з 08 лютого 2019 року по 17 лютого 2019 року.

В матеріалах справи, за підписом "Замовника" та "Виконавця" наявна копія Індивідуального технічного завдання на виконання робіт згідно цивільно-правового договору №2 від 08.02.2019, які виконуються підрядником самостійно, відповідно до якого визначено:

- зміст робіт: зачистка металічної арматури довжиною 60 м.п. від іржі та бруду задля подальшого використання; розбірка дерев"яних конструкцій загальною довжиною 60 м.п.4;

- найменування об"єкта та адреса проведення робіт - смт.Хорошів, вул.Шевченка, буд.33;

- термін проведення робіт - до повного виконання робіт, але не пізніше дії цивільно-правового договору №2 від 08.02.2019 (а.с.42).

За результатами виконання умов Договору №2, між "Замовником" та "Виконавцем" було складено акт №2 від 15.02.2019 прийому-передачі виконаних робіт всього на суму у розмірі 1400 грн (а.с.41).

На підтвердження оплати "Замовником" вартості наданих послуг у розмірі 1400грн, позивачем надано суду копію видаткового касового ордеру від 15 лютого 2019 року (а.с.43).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 Постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Положеннямич.3 статті 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

При цьому приписами ч. 1ст. 327 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Разом з тим, у разі виконання робіт чи надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про виконання робіт чи надання послуг, тобто, цивільно-правового договору, трудові відносини не виникають.

Цивільно-правовим договором є договір, який регулюється нормами цивільного законодавства.

Договором, відповідно до ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Законодавство не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення їх правовідносин. Окремо слід зазначити, що чинне законодавство окремо не встановлює критеріїв та ознак за яких розмежовуються трудові і цивільно-правові правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Приписами ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторонами в договорах визначено предмет договору, вартість послуг, строки їх надання, порядок надання та приймання, порядок розрахунків, передання та приймання результатів послуг, відповідальність сторін, строк дії договору та інші умови, які є істотними умовами договору.

Приписами ст.901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом Договору №2 є виконання робіт, які не віднесені законодавством до того виду робіт на виконання яких заборонено укладати цивільно-правовий договір, адже характер та умови їх виконання не передбачають необхідності організовувати трудовий процес для виконавця.

Суд зазначає, що виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Відповідно до змісту Договору №2 за дорученням "Замовника" "Виконавець" зобов`язується виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених договором, а "Замовник" зобов`язується прийняти та оплатити дані роботи.

В матеріалах справи також наявний додаток до цивільно-правового договору №2 від 07.02.2019, відповідно до якого пункт 5.2 Договору №2 викладено в наступній редакції:

"5.2 Координація полягає в надання доступу до місця виконання робіт, підключення до електромережі. Виконавець самостійно, на власний розсуд, виконує роботи доводить до відома координатора обставини, які можуть перешкодити виконанню робіт. Координатор контролює якість виконаних робіт (наданих послуг)." (а.с.62).

В судовому засіданні позивач пояснив, що у додатку до цивільно-правового договору №2 помилково зазначено дату складення - "07 лютого 2019 року" замість правильної "08 лютого 2019 року".

З огляду на викладене, у зазначеному договорі не міститься ні посилання на правові норм, ні умов договору, які б свідчили, що "Виконавець" підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку "Замовника".

ОСОБА_2 при виконанні умов Договору №2, як особа, що працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівників, які виконують роботу відповідно до трудового договору не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, самостійно виконував роботи, на власний страх та ризик, оскільки саме результат виконаних робіт їх повнота та якість була предметом цивільно-правового Договору №2.

Виконавець повинен був виконати індивідуально визначений обсяг робіт, за результатами яких, оформлено акт прийому-передачі виконаних робіт. Сторони не мали жодних претензій, оплата за виконані роботи була проводена відповідно до видаткового касового ордеру від 15 лютого 2019 року.

Послуга, яка надавалась виконавцем на виконання умов Договору №2 споживалась позивачем в процесі здійснення його господарської діяльності, що узгоджується з приписами ст.901 ЦК України.

Додатково, на підтвердження факту віднесення правовідносин, що склалися між позивачем та громадянином ОСОБА_2 , який виконував роботи за цивільно-правовим Договором №2, позивачем надано суду копію звіту про суми нарахованої заробітної плати та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за лютий 2019 року, в якому міститься інформація про сплату єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування згідно з договором цивільно-правовою характеру за ОСОБА_2 (а.с.47-52, 97).

Суд зауважує, що загалом, наявність звітів і доказів їх отримання податковим органом спростовує твердження відповідача про недотримання позивачем процедури повідомлення органів Державної фіскальної служби про укладені договори.

Окрім того, варто зауважити, що відповідачем не надано доказів подання ОСОБА_2 заяв про прийняття на роботу до позивача.

З огляду на вказане, відповідачем не доведено, факт прийняття ОСОБА_2 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення на нього правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між ним та позивачем, тобто що цивільно-правовий договір, оформлений з ОСОБА_2 містить ознаки трудового договору.

Окрім того, суд зазначає, що позивач, як суб`єкт господарювання, вправі на власний розсуд організовувати виконання завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільного-правового характеру. Зобов`язуючи позивача укласти трудові договори, відповідач не врахував, що затвердження штатного розпису належить до компетенції суб`єкта господарювання. В свою чергу, виникнення, зміна та припинення відносин між позивачем та фізичною особою зумовлені волевиявленням обох сторін і одна із них не вправі в односторонньому порядку змінювати умови щодо яких досягнуто двосторонньої домовленості на врегулювання відносин на підставі цивільного законодавства.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку, що у правовідносинах між ФОП ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам, що не суперечить та не заборонено чинними нормами права.

Судом встановлено, що в цивільно-правовому договорі та Індивідуальних технічних завданнях зазначено які саме послуги повинені надати "Виконавець" "Замовнику" без підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що за своїм змістом, укладений з фізичною особою договір є цивільно-правовим договором, а висновки відповідача про наявність у вказаному договорі ознак трудового договору є необґрунтованими.

Суду не надано доказів про визнання Договору №2 від 08.02.2019 недійсним, удаваним чи неукладеним та існування законодавчо визначеної заборони позивачу укладати зазначений договір.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №295) визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з п.27 та п.29 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об"єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого виносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та оплати праці було проведено відносно ФОП ОСОБА_1 , однак відповідачем у приписі про усунення виявлених порушень №ЖТ0483/87/АВ від 14.02.2019 зобов"язано усунути порушення, не позивача, а фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , щодо вказаного, суд зазначає наступне.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року).

Відповідно дост.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У силу приписівст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1251 грн підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Житомирській області.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іден. номер НОМЕР_1 ) до управління Держпраці у Житомирській області (вул.Шевченка,18-а, м.Житомир, 10008, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ59/ЖТ0483/87/АВ/П/ТД-ФС від 07.03.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Житомирській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1251 (одна тисяча двісті п"ятдесят одна) грн 90 (дев"яносто) коп.

Вступну та резолютивну частини рішення складено у нарадчій кімнаті і проголошено 09 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Рішення складено у повному обсязі 26 липня 2019 року.