Справа № 160/5743/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2019 року Справа № 160/5743/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
21 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить: визнати протиправним рішення відповідача № 34/4 від 21.05.2018 року про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за вікомпозивачу, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дня звернення - 10.05.2018 року.
Ухвалою суду від 05 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 через представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Просив здійснити запити щодо отримання довідок по стажу роботи на підприємствах у м. Мелітополі: з 03.08.1956р. по 1987р. на Моторному заводі, з 1987р. по 1992р. у Держстрах, з 1992р. по 1994- 1995 роках на Моторному заводі, з 1999р. по 2001р. у Хесед «Велвеле», з 2001р. по 2002р. на Силікатному заводі, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період. Однак рішенням № 34/4 від 21.05.2018 року відповідачем відмовлено у призначені пенсії позивачу, у зв`язку з тим, що не підтверджено місце проживання ОСОБА_1 на території України, у заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано лише копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та картку платника податків про присвоєння реєстраційного номеру на ОСОБА_1 (без зазначення по-батькові). З такою відмовою позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до суду.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 з жовтня 2001 року виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль.
Позивач до виїзду до Держави Ізраїль постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 (знятий з реєстрації у 2001 році).
10.05.2018 року через представника ОСОБА_2 звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
У заяві про призначенні пенсії позивач просив орган Пенсійного фонду України здійснити запити щодо отримання довідок по стажу роботи на підприємствах у м. Мелітополі: з 03.08.1956р. по 1987р. на Моторному заводі, з 1987р. по 1992р. у Держстрах, з 1992р. по 1994-95р. на Моторному заводі, з 1999р. по 2001р. у Хесед «Велвеле», з 2001р. по 2002р. на Сілікатному заводі, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період.
До заяви були додані: нотаріально засвідчена копія довіреності, копія закордонного паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ОСОБА_1 з терміном дії до 28.08.2021 р., копія картки платника податків та оригінал для звернення, заява про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок, копія паспорта представника та оригінал для звіряння.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 34/4 від 21.05.2018 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні виплати пенсії, мотивуючи це невиконанням позивачем приписів пунктів 1.1, 2.1, 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, оригінали та копії трудової книжки, диплом (атестат), який стверджує денну форму навчання, свідоцтво про народження, свідоцтво про народження дітей. Також не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території Україні.

Отже, спір між сторонами виник з підстав фактичної відмови пенсійних органів України у призначенні позивачу пенсії за віком, як особі, яка проживає за кордоном.

Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціювання системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії передбачені Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення (далі - Закон України № 1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058-ІV).

Відповідно до Закону України № 1058-ІV, право на отримання пенсій соціальних послуг мають, зокрема: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж ( п. 1 ч. 1 ст. 8);іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на рівні громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч. 4. ст. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку 55 років, які народилися по 30 вересня 1956 року включно.

Позивач є громадянкою України, на час звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_1 склав 70 років.

Статтею 44 Закон № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною 5 статті 45 Закон № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявності трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок№ 22-1).

Згідно із п. 2.1 Порядок № 22-1, визначено, що до заяви про призначення (перерахунок пенсії додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації1) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи, які підтверджують періоди роботи особи, як звертається за призначенням пенсії.

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії не надано оригінали та копії трудової книжки, що підтверджує стаж роботи, диплом (атестат), який стверджує денну форму навчання, свідоцтво про народження, свідоцтво про народження дітей.

Представник позивача до заяви додав лише копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та картку платника податків про присвоєння реєстраційного номеру на ОСОБА_1 (без зазначення по-батькові).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, у разі втрати трудової книжки, стаж роботи може бути підтвердженим вище зазначеними документами.

Як зазначає представник позивача у позовній заяві трудова книжка ОСОБА_1 була втрачена, тому представник позивача в заяві про призначення пенсії від 10.05.2018 року просив управління здійснити запит щодо отримання довідок про стаж, роботи на підприємствах у м. Мелітополі, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувавши найвигідніший період.

У відповідності до п.3.3 Розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року № 13-2, орган, що призначає пенсію, надає, зокрема, допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідачем не надано доказів звернення із запитами до підприємств та установ, які вказані у заяві позивача про призначення пенсії.

Таким чином, відповідач не надав позивачу допомогу стосовно одержання відсутніх документів чим порушив приписи п.3.3 Розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року № 13-2.

Отже, відповідачем не вжито всіх залежних від нього заходів необхідних для належного розгляду документів позивача про призначення пенсії.

Суд зазначає, що призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципівзобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України. Держава відповідно до конституційних принципівзобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в ст. 46 Конституції України.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі Пічкур проти України, як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, у призначенні якої відмовлено на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України та повинні дотримуватись вимоги діючого законодавства стосовно порядку звернення за призначенням пенсії.

Кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципівзобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

При цьому, заява про призначення пенсії може бути подана особою через її законного представника.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 р. по справі № 127/20588/17, та відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Стосовно доводів відповідача про відсутність по-батькові у паспорті позивача для виїзду за кордон та у заяві про призначення пенсії, то дані доводи є безпідставними, оскільки з паспорту позивача для виїзду за кордон та ІПН можливо ідентифікувати особу позивача. Крім того, відповідач не позбавлений можливості зробити запити до відповідних державних органів України для підтвердження особистості позивача, чого відповідачем зроблено не було.

Щодо доводів відповідача по те, що позивач не має в Україні зареєстрованого місця проживання, то суд зазначає наступне.

За змістом Порядку № 22-1, суд приходить до висновку, що подання документу, який засвідчує місце проживання особи на території України, необхідне для визнання територіальної підвідомчості органу уповноваженого для вирішення питання щодо призначення пенсії, тобто відповідного органу ПФ України.

У свою чергу позивач є громадянином України, який постійно проживає на території держави Ізраїль, відтак подання ним документу із зазначенням постійного місця проживання в Україні є неможливим, а тому не подання такого документу не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

По суті Порядок 22-1 взагалі не визначає алгоритму дій особи, яка проживає за межами України і не має в останній постійного місця проживання та реєстрації. Проте, це не може бути підставою для позбавлення особи взагалі права на пенсійне забезпечення.

Відсутність у законодавстві визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання поза межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Оскільки державними органами не прийнято відповідного порядку, який би врегулював спірні відносини, зокрема і в частині визначення органу ПФУ, до якого особи, які постійно проживають за межами України і у зв`язку з цим не мають в ній місця реєстрації, повинні подавати заяву і документи для призначення пенсії, то такий орган ПФУ заявником може обиратися на власний розсуд, в т.ч. і за місцем проживання свого представника. Такий алгоритм дій чинним законодавством не заборонений.

За вказаних обставин рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу від 21.05.2018 року № 34/4 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не виконано вимог п.3.3 Розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року № 13-2, стосовно надання допомоги особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, слід зазначити наступне.

Вказані позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 40-44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи пенсійного фонду зобов`язані розглядати та перевіряти відповідність поданих для призначення пенсії документів. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, відповідач в рамках повноважень, зобов`язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення пенсій позивачу, в тому числі направити відповідні запити до підприємств та установ з питань підтвердження трудового стажу позивача через втрату ним трудової книжки.

Проте, відповідачем фактично не було розглянуто подану позивачем заяву про призначення пенсії по суті, не було зроблено відповідних запитів, а відмова в призначенні пенсії ґрунтується суто на формальних підставах відсутності місця проживання та реєстрації в Україні, відсутності необхідних документів стосовно підтвердження трудового стажу позивача, що виключає можливість задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком.

При цьому, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд керуючись ч.2 ст. 9 КАС України вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком від 10.05.2018 року на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується дублікатом квитанції.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 21.05.2018 року № 34/4 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10 травня 2018 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_2 ) плачений судовий збір у розмірі 384,20 гривні.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили станом на 05.08.2019 року

Помічник судді Лісна А.М.

Згідно з оригіналом

Помічник судді Лісна А.М.