Справа № 320/2276/19
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2019 року № 320/2276/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судвого засідання Власюк К.Ф., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Зеленова А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:

- визнати протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 29.03.2019 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду війни 2-ї групи, внаслідок отримання поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`зків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України ОСОБА_1 виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду війни 2-ї групи відповідно до постанови Кабінету Міністів України №975 від 25.12.2013 року та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 08.10.2018 року йому встановлено довічно 2-гу групу інвалідності, причинний зв`язок якої - поранення, контузія, пов`язані з виконанням військового обв`язку. І з моменту встановлення 2-ї групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, у призначенні якої відповідач протиправно відмовив.

На думку позивача, такі дії Міністерства оборони України є протиправними, оскільки відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Порядок №975) трьохмісячний термін для встановлення інвалідності після звільнення з військової служби поширюється лише на осіб, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, а не на осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії отримані під час бойових дій.

Також позивач визначає, що архівні документи, які б вказували про обставини поранення отриманого під час проходження строкової військової служби в 1985 році в Республіці Афганістан, знаходяться в Російській Федерації, і позивач не має можливості їх отримати, та саме військові комісаріати мають відповідні повноваження і на них також покладено обов`язок підготовка документів необхідних для отримання відповідної одноразової грошової допомоги.

Додатково ОСОБА_1 повідомляє, що на нього поширюється дія Порядку №975, зокрема в частині положень, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що визначена в довідці медико-соціальної експертної комісії, в даному випадку 08 жовтня 2019 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Представник відповідача, в письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у разі зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється. Також зазначено, що позивачем не надано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, як того вимагає пункт 11 Порядку №975, а надані позивачем протокол засідання військово-лікарської комісії та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи не містять таких відомостей. Додатково відповідач зазначає, що позивач не має права на одноразову грошову допомогу на підставі пункту 6 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, а саме після звільнення зі строкової служби позивача та встановлення йому інвалідності минуло більше ніж три місяці.

З урахування наведеного у відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи проводити у судовому засіданні за участі його представника.

24.06.2019 року судом винесено ухвалу про призначення судового засідання на 16.07.2019 року, для участі в якому були викликані сторони (їх представники).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та доданих до неї матеріалах, просив суд позов задовольнити у повному обсязі, а представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено.

ОСОБА_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в місті Києві 19 квітня 2001 року.

З 09.11.1983 року по 23.10.1985 року позивач служив в лавах Радянської Армії, у тому числі в складі діючої армії на території Республіки Афганістан з 22.04.1984 року по 23.10.1985 року, що підтверджується Довідкою від 20.04.2016 р. №5/157.

01.02.2012 року за заявою позивача було складено висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи і встановлено, щорубці виявлені при огляді позивача є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1985 році.

На підставі протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, поранень,травм, каліцтв №158 від 07.02.2019 року встановлено, що множинні вогнепальні поранення, контузія головного мозку старшого сержанта запасу ОСОБА_1 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З 26.06.2012 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності, причиною якої визначенопоранення, контузії, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Вже з 02.10.2018 року позивачу довічно встановлено 2-гу групу інвалідності із зазначенням тих же причин.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 30 жовтня 2018 року подав до Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату заяву та додані до неї документи щодо призначення йому відповідної одноразової грошової допомоги. Разом з тим позивач надав пояснювальну військовому комісару щодо неподання довідки про обставини поранення (контузії) через те, що у 1985 році службові розслідування не проводилися, натомість він надає висновок судово-медичної експертизи.

Листом від 13.12.2018 р. №7/2560 Фастівським об`єднаним міським військовим комісаріатом повідомлено позивача про залишення заяви без розгляду та її повернення, з причин подачі документів не в повному обсязі, а саме відсутність довідки про обставини травми та документу, відповідно до якого можна визначити розмір грошового забезпечення для нарахування одноразової грошової допомоги.

Вже на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене протоколом від 29 березня 2019 року №40, було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, про що позивача було повідомлено Фастівським об`єднаним міським військовим комісаріатом шляхом направлення витягу протоколу засідання комісії (лист від 26.04.2019 р. №7/1040). Після і на підставі чого позивачем було подано даний позов до суду.

Відмова вмотивована тим, що позивачем не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, як того вимагає пункт 11 Порядку №975, а протокол засідання військово-лікарської комісії та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи не містять відомостей про обставини його поранення; позивач не має права на одноразову грошову допомогу на підставі пункту 6 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, оскільки після звільнення зі строкової служби та встановлення інвалідності минуло більше ніж три місяці; позивач після зміни групи інвалідності звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності тому її виплата у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-ХІІ, у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резервіі.

Згідноч. 2 ст. 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, у відповідності до ст. 16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок №975, пунктом 11 якого визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Подання зазначених у п. 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону №2011-XII, за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги. Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за таких обставинпокладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Суд звертає увагу, що Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Відповідно до п. 21.3 21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення № 402), причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Відповідно до п. 21.7 Положення №402 постанова військово-лікарських комісій про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу іззазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення №402).

З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку №975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 01.02.2012 р. №98/Ж, вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце у 1985 році.

Також суд зазначає, зі змісту п. 11 Порядку №975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника.

Згідно з п. 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Разом з цим, п. 4. 7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №530) встановлено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Зазначене свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (обласний військовий комісар за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України затверджений п. 11 Порядку № 975 перелік документів для призначення такої допомоги. Своєю чергою, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Водночас, відсутність документів, визначених п. 11 Порядку №975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач не отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.

Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.

З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 158 від 07 лютого 2012 року, в обставинах цієї справи не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

Також суд визначає, з аналізу раніше зазначеної частини шостої статті 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній на момент встановлення інвалідності)можна дійти висновку, що у разі встановлення відповідної групи інвалідності внаслідок отримання поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, після спливу трьох місяців від дня звільнення з війської служби, як і є в даному випадку, то право на отримання одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає (такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 червня 2018 року у справі №750/5074/17).

Суд аналізує положення ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII, в силу якого встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, це дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, і виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Аналогічна правова норма містить в п. 8 Порядку №975.

Звищенаведеного вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності. Однак враховуючи, що позивач не набув право на отримання зазначеної допомоги під час первинного встановлення інвалідності, тому таке право позивач не набув після повторного встановлення вищої групи інвалідності.

Більш того, право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту її первинного встановлення, а тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між первинним встановленням інвалідності та встановленням вищої групи інвалідності (ІІ групи) минуло більше 6 років.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.

Однак, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідачів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 16 липня 2019 р.