Справа № 820/1446/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року

Київ

справа №820/1446/17

адміністративне провадження №К/9901/22589/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Фрідманн Н.А.,

представника відповідача - Андрущенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/1446/17

за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії № 2 апарату Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії № 1 апарату Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування рішення,

за касаційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року, ухвалену суддею Зінченком А.В.,

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі : головуючого - Старосуда М.І., суддів: Лях О.П., Яковенка М.М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - відповідач 1), Центральної атестаційної комісії №2 апарату Національної поліції України (далі - відповідач 2), Центральної апеляційної атестаційної комісії №1 апарату Національної поліції України (далі - відповідач 3), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії № 2 апарату Національної поліції України від 22 серпня 2016 року про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність;

- скасувати рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії №1 апарату Національної поліції України від 13 вересня 2016 року (протокол ОП №15.46863);

- визнати противоправним та скасувати наказ Національної поліції України Департамент захисту економіки №100 о/с від 13 березня 2017 року про звільнення позивача з посади оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

- поновити на роботі на посаді оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 березня 2017 року по день фактичного поновлення.

Позов обґрунтовано тим, що висновки атестаційної та апеляційної атестаційної комісій про невідповідність позивача займаній посаді не відповідають вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а тому наказ про звільнення, який прийнятий на підставі цих висновків, є протиправним та підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України від 22 серпня 2016 року, яке полягає в тому, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Скасовано рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії № 1 від 13 вересня 2016 року (протокол ОП №15.46863), яка своїм рішенням залишила в силі рішення центральної атестаційної комісії №2 від 22 серпня 2016 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України Департаменту захисту економіки № 100 о/с від 13 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Поновлено на роботі ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 березня 2017 року по день фактичного поновлення.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України допустили до негайного виконання.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України задоволено частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі № 820/1446/16 змінено.

В абзаці шостому резолютивної частини постанови суду від 12 травня 2017 року у справі № 820/1446/16 в частині початкової дати стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу замість з 13 березня 2017 року вказано з 18 березня 2017 року.

В іншій частині постанову суду у справі № 820/1446/16 залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, із висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із протиправності звільнення позивача через службову невідповідність за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з огляду на незаконність проведення атестації позивача та безпідставність рішень атестаційних комісій.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

13 липня 2017 року до Вищого адміністративного суду надійшла касаційна скарга Департаменту захисту економіки Національної поліції України про скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі представник Департаменту захисту економіки Національної поліції України посилається на таке: невірне встановлення судом першої інстанції суб`єктного складу сторін у справі, а саме не залучено відповідачем Національну поліцію України та не розглянуто клопотання про таке залучення судом першої інстанції; не визначення судами розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу; скасування судом першої інстанції наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України №100 о/с від 13 березня 2017 року повністю, без урахування того, що вказаним наказом окрім позивача звільнено з посад ще шістьох осіб та призначено двох осіб на посади; не прийняття судами до уваги, що за результатами атестацій встановлено низьку функціональну, вогневу та фізичну підготовку позивача; помилковість висновків суду першої інстанції щодо можливості застосування звільнення зі служби у зв`язку зі службовою невідповідністю як виду дисциплінарного стягнення, оскільки відповідно до пунктів 5, 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнення через службову невідповідність та у зв`язку з реалізацію дисциплінарного стягнення є абсолютно самостійними, не взаємообумовленими підставами; порушення судами частини другої статті 71, статті 159, пункту 1 частини першої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України щодо не надання оцінки доказам на підтвердження підстав проведення атестування.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. прийнято до провадження справу за касаційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України про скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 16 липня 2019 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні у відповідності до вимог частини 3 статті 340 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 18 липня 2019 року справу №820/1446/17 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 серпня 2019 року.

В судовому засіданні представник Департаменту захисту економіки Національної поліції України підтримав вимоги касаційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Від ОСОБА_1 та відповідачів Центральної атестаційної комісії №2 апарату Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії №1 апарату Національної поліції України відзиву не надходило, що відповідно до статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Установлені судами фактичні обставини справи

Позивач з 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Національної поліції України № 170 о/с від 11 листопада 2015 року призначений на посаду оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з присвоєнням спеціальне звання майора поліції.

Згідно атестаційного листа від 05 серпня 2016 року, складеного начальником відділу Управління захисту економіки в Харківській області, та за висновком т.в.о. начальника Управління захисту економіки у Харківський області за період служби в поліції ОСОБА_1 зарекомендував себе дисциплінованим, принциповим у вирішенні службових питань працівником і за висновком прямого керівника - займаній посаді відповідає.

10 серпня 2016 року позивач пройшов атестаційне та психологічне тестування за адресою: м. Харків, пр-т Льва Ландау, 27, за результатами якого набрав 81 бал із загальних 120 балів, при тому, що мінімально необхідно набрати 50 балів, чим показав наявність достатніх знань для подальшого проходження служби в поліції.

Згідно протоколу ОП №15.46863 від 22 серпня 2016 року при проведенні атестування Центральна атестаційна комісія №2 Національної поліції України прийшла до висновку, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №100 о/с від 13 березня 2017 року майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з посади оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області з 17 березня 2017 року згідно з Законом України від 02 липня 2015 року 590-УІІІ "Про Національну поліцію" за пунктом 5 ч. 1 ст.77 (через службову невідповідність) на підставі висновків Центральної атестаційної комісії №2 (протокол ОП №15.00026133.0046863 від 22 серпня 2016 року) та Центральної апеляційної атестаційної комісії №1 (протокол №15.00035655.0046863 від 13 вересня 2016 року).

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права й акти їх застосування

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII.

Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Водночас пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Інститут атестування поліцейських передбачено Законом України "Про Національну поліцію" відповідно до частини першої статті 57 якого, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників" атестуванню не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Пунктом 3 Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерством внутрішніх справ від 17 листопада 2015 року № 1465 (далі - Інструкція №1465) визначено, що атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

Згідно приписів частини другої статті 57 Закону № 580-VIII, атестування поліцейських проводиться за таких умов: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, наведений перелік підстав є вичерпним і розширенню не підлягає, а тому аналіз положень наведеної норми Закону дає підстави для висновку, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду, або щодо яких вирішується питання щодо звільнення через службову невідповідність, а тому відповідно до списку поліцейських, які підлягають атестуванню (складається на підставі підпункту 2 пункту першого розділу ІV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерством внутрішніх справ від 17 листопада 2015 року № 1465) слід включати лише тих поліцейських, відносно яких наявні підстави для проведення атестування, що передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII.

Отже, кожна із зазначених у частині другій статті 57 Закону № 580-VIII підстав проведення атестування повинна бути пов`язана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як-то неналежне виконання службових обов`язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Атестація працівника одразу ж після прийняття його на роботу (у тому числі на службу до поліції), безвідносно до вирішення питань кар`єри (призначення поліцейського на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження не відповідає меті та завданню атестування і суперечить вимогам Закону № 580-VIII.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що атестацію позивача проведено в порядку атестування усіх поліцейських атестаційною комісією з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри, що, на думку відповідача, відповідає приписам частини першої статті 57 Закону № 580-VIII; однак наказ Національної поліції України від 20 листопада 2015 року № 210 о/с не містить посилань на підстави для проведення атестування, передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII.

Слід зауважити, що приписи частини першої статті 57 Закону № 580-VIII не є самостійною підставою проведення атестування, оскільки цю норму необхідно застосовувати у системному взаємозв`язку з нормами частини другої статті 57 цього ж Закону, в якій наведений вичерпний перелік підстав для проведення атестування, за відсутності яких проведення атестації є протиправним.

Наказом Національної поліції України від 11 листопада 2015 року №170о/с «По особовому складу Департаменту захисту економіки» ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року призначено оперуповноваженим управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. З прийняттям на вказану посаду позивачу було присвоєно спеціальне звання - майор поліції.

Разом з цим слід зазначити, що положення статті 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників", частиною першою якої вказано, що атестуванню не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року, є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, які, в свою чергу, не суперечать положенням Закону № 580-VIII, а тому поширюються на відносини з атестування поліцейських.

Атестування поліцейських проводиться з метою та за наявності підстав, що визначені у статті 57 Закону №580-VIIІ, а також у пункті 3 розділу І Інструкції №1465. Мета і підстави проведення атестування поліцейських не є тотожними поняттями, оскільки мета - це те, що необхідно досягнути за наслідками проведення атестування, а підстава - причина, достатній привід для його проведення.

Тому, посилання відповідача на мету проведення атестування поліцейських, визначену у частині 1 статті 57 Закону №580-VIII, як на підставу для його проведення, є необґрунтованим і свідчить про вихід останнього за межі наданих повноважень.

Наведений у частині 2 статті 57 Закону №580-VIII, а також у пункті 3 розділу І Інструкції №1465 перелік підстав для проведення атестування поліцейських є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що атестуванню підлягають виключно ті поліцейські, які претендують на вищу посаду, щодо яких вирішується питання про переведення їх на нижчу посаду, або питання щодо звільнення через службову невідповідність.

При цьому, кожна із зазначених у частині 2 статті 57 Закону №580-VIII підстав проведення атестування повинна також бути пов`язана з певними передумовами. Зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, має бути зумовлене існуванням реальних причин вважати, що поліцейським допущені відповідні порушення.

Атестування поліцейського після прийняття його на службу в поліцію, окремо від вирішення питань, перелічених у частині 2 статті 57 Закону №580-VIII (призначення на вищу посаду, переведення на нижчу посаду, звільнення через службову невідповідність) не відповідає меті та завданням атестування поліцейських і суперечить вимогам Закону №580-VIII.

Передбачені частиною 4 статті 57 №580-VIII повноваження керівника поліції та/або керівників органів (закладів, установ) поліції приймати рішення про проведення атестування поліцейських теж можуть реалізовуватись останніми виключно з підстав і з метою, визначених частинами 1-2 статті 57 Закону №580-VIII.

За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність законних підстав для призначення атестації позивача.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі №825/1458/16, від 10 квітня 2019 року у справі №826/1711/16, від 15 травня 2019 року у справі №813/969/16.

Як слідує з атестаційного листа, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 за час проходження служби зарекомендував себе дисциплінованим, принциповим у вирішенні службових питань працівником. Добре знає чинне законодавство і нормативні акти, які регламентують діяльність поліції, вміло керується ними у повсякденній службовій діяльності. Має позитивні результати у службовій діяльності. Вміє будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, користується їхнім авторитетом. Здатний працювати над усуненням особистих недоліків. Прагне вдосконалення службової діяльності. Має почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів. Сміливий, рішучий, організований, здатний контролювати власні емоції та поведінку поза службою. Багато уваги приділяє підвищенню свого освітнього та культурного рівня. При вирішенні службових питань не рахується з особистим часом, спроможний виділити головне в роботі. Готовий працювати у складних умовах поступаючись особистим інтересам. Стан здоров`я та фізичної підготовленості задовільний. Добре володіє табельною вогнепальною зброєю, здатний переносити психофізичні навантаження та труднощі.

Також, у вказаному атестаційному листі міститься висновок прямого керівника про відповідність позивача займаній посаді, відомості про результати тестування та про результати атестування.

Докази, які б спростували наведені у атестаційному листі факти про достатню кваліфікацію і професійні навики позивача, відсутні.

З матеріалів справи слідує, що за результатами тестування позивач набрав 37 бали з 60 за тестування загальних навичок та 44 бали з 60 за тестування професійних знань.

При цьому, з урахуванням пункту 15 Розділу ІV Інструкції № 1465 мінімальний бал становить 25 за тестом на знання законодавчої бази та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов`язковому порядку має бути врахованим атестаційною комісією під час прийняття рішення.

Крім того членами комісії під час проведення атестації було досліджено декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", інформацію з відкритих джерел.

Вказані ж документи не містять будь-яких фактів щодо недбалого відношення позивача до службових обов`язків, навпаки він характеризується виключно з позитивної сторони, у тому числі і щодо виконання службових обов`язків.

Виходячи із вищевкладеного Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного наказу Національної поліції України від 13 березня 2017 року №100 о/с в частині звільнення майора поліції, оперуповноваженого управління захисту економіки в Харківській області ОСОБА_1 через службову невідповідність зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Оцінюючи доводи касаційної скарги про допущення судом першої інстанції процесуального порушення в частині не розгляду клопотання скаржника про залучення Національної поліції України в якості належного відповідача у даній справі, колегія суддів зазначає таке.

Проведення атестування та прийняття за його результатами відповідних рішень належить до виключних повноважень атестаційних комісій органів поліції. Прийняття рішення за наслідками атестування ОСОБА_1 здійснювалось на виконання владних управлінських функцій Центральною апеляційною атестаційною комісією № 1 апарату Національної поліції України, яка своїм рішенням залишила в силі рішення Центральної атестаційної комісії №2 апарату Національної поліції України.

Тому, вказані атестаційні комісії є суб`єктами владних повноважень у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України та є самостійними суб`єктами, які можуть бути стороною в адміністративних справах про оскарження їх висновків та рішень. Позивач має право на оскарження висновків означених комісій, оскільки вони мають вплив на його права, свободи та інтереси.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі №825/1458/16.

На підставі оспорюваних висновків вищевказаних атестаційних комісій позивач був звільнений зі служби в поліції наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 13.03.2017 № 100 о/с, який є самостійною юридичною особою.

За таких обставин у даній справі позовні вимоги були звернуті саме до тих осіб, які приймали оспорювані позивачем рішення.

Верховний Суд безумовно погоджується, що нерозгляд клопотання про залучення Національної поліції України до участі в справі в якості відповідача, є порушенням судом першої інстанції норм процесуального законодавства.

Однак враховуючи ту обставину, що у даній справі були залучені всі належні особи, які повинні відповідати за цим позовом, то дане процесуальне порушення не вплинуло на правильність висновків судом першої інстанції при вирішенні цього спору.

За змістом частини 2 статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

У касаційній скарзі скаржник також посилається на помилкове скасування судом першої інстанції наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 13.03.2017 № 100 о/с вцілому, а не в частині, оскільки останній стосується звільненя з посад ще шістьох осіб та призначення двох осіб.

Верховний Суд відхиляє вищевказані доводи скаржника, оскільки наказ про звільнення є актом індивідуальної дії, який характерезується тим, що він стосується прав або інтересів визначеної в акті особи чи осіб. Суд першої інстанці в резолютивній частині рішення конкретизував відносно якої саме особи скасовано акт індивідуальної дій, а саме позивача ОСОБА_1 . Відносно інших осіб зазначених у наказі Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 13.03.2017 № 100 о/с судом першої інстанції рішення не приймалося і наказ у тій частині не скасовувався.

Враховуючи вищенаведене та обставини справи, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності звільнення позивача зі служби в поліції та необхідності поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

В той же час щодо позовної вимоги позивача про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу Верховний Суд звертає увагу на таке.

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 14 січня 2014 року по справі № 21-395а13, сформулював правову позицію, згідно якої суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за втановленими законодавством правилами.

Верховний Суд підтримує цю позицію, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі №822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі №820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі №2-а-1648/00(2-а/215/15/16), та звертає увагу, що при визначенні розміру такого заробітку суд повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Однак, суд першої та апеляційної інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, не дослідили питання обчислення середньої заробітної плати, не визначили її розмір та відповідно не навели у своїх рішеннях розрахунків належних до стягнення сум.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Аналізуючи оспорювані рішення судів попередніх інстанцій на предмет їх відповідності вищевказаним критеріям в рамках меж перегляду судом касаційної інстанції Верховний Суд приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій повно та правильно встановлені обставини справи в частині позовних вимог про визнання противними та скасування оспорюваних рішень відповідачів та поновлення позивача на роботі, а висновки суду в цій частині ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому в цій частині рішення є законними та обґрунтованими і в силу норм статті 350 КАС України підлягають залишенню без змін.

Однак, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами першої та апеляційної інстанції не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині стягнення позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

З огляду на результат касаційного розгляду, питання про розподіл судових витрат в порядку частини шостої статті 139 КАС України судом касаційної інстанції не вирішується.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України задовольнити частково.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року скасувати в частині стягнення позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

3. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду