Справа № 160/3776/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2019 року Справа № 160/3776/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача ОСОБА_1.
представника відповідача Венгера Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення про залишення скарги без розгляду, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач-1), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач-2), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України про залишення скарги без розгляду від 05.04.2019 року.
За клопотанням представника позивача у підготовчому провадженні судом замінено позивача на належного позивача - фізичну особу ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач).
Ухвалою суду від 20.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Представник ГУ ДФС у Дніпропетровській області надав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частки. Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Відповідно за об`єкти, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, але не використовуються власником - сільськогосподарським товаровиробником для виробництва сільськогосподарської продукції, податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачується на загальних підставах. З приводу тверджень позивача про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням строку відповідач зазначив, що сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку своєчасної сплати суми податку. Таким чином, ГУ ДФС у Дніпропетровській області при винесені податкових повідомлень-рішень діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав доводи, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача-1 надав до суду заперечення на відповідь, у яких підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.
Відповідач-2 відзив на позов суду не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
11.06.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.06.2019 року для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи; 27.06.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 11.07.2019 року; 11.07.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.07.2019 року.
За письмовою згодою представників ОСОБА_2 та ГУ ДФС у Дніпропетровській області розгляд справи по суті відбувся 19.07.2019 року після закриття підготовчого провадження.
В судовому засіданні 19.07.2019 року представник позивача підтримала позов та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-1, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 03.09.2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Основним видом діяльності позивача за КВЕД є 46.32 оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами.
31.07.2018 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області, згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 26 Податкового кодексу України, винесено наступні податкові повідомлення-рішення:
Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 31.07.2018 року протиправними, звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок погашення зобов`язань юридичних та фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і плати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, вжиття контролюючим органом заходів з метою погашення платниками податкового боргу врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до статті 256 ПК України, податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У силу вимог підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).
Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вичерпний перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування зазначеним податком, наведено у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Зокрема, підпунктом «ж» зазначеної норми ПК України, до таких об`єктів належать, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналіз зазначеної норми вказує на те, що об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за одночасного існування двох умов:
1) об`єкт повинен відноситися до будівель сільськогосподарського призначення, віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства";
2) об`єкт повинен належати сільськогосподарському товаровиробнику.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належать наступні будівлі:
- нежитлова будівля ферми, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 1591,1 кв. м;
- нежитлова будівля ферми, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, загальна площа 1617,2 кв. м;
- нежитлова будівля телятника, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 », загальна площа 882,1 кв. м;
- нежитлова будівля телятника, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 765,0 кв.
Як вже було зазначено, основним видом діяльності позивача за КВЕД є 46.32 оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами.
Позивач, оскаржуючи податкові повідомлення-рішення, посилається на те, що об`єкти нерухомості, які йому належать на праві власності, є будівлями сільськогосподарського призначення, а тому відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У зв`язку з цим, суд зазначає наступне.
Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).
Буквальний аналіз пункту«ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", а суб`єктом повинен бути "сільськогосподарський товаровиробник".
Суд зазначає, що будь-яких доказів використання позивачем спірних будівель та споруд для цілей, не пов`язаних із сільськогосподарською діяльністю позивача, відповідачем до суду не надано.
Водночас, матеріалами справи підтверджено, що позивач здійснює оптову торгівлю м`ясом і м`ясними продуктами, а нежитлові будівлі, які належать позивачу є будівлями сільськогосподарського призначення, які позивач використовує для провадження своєї господарської діяльності.
Тобто, в межах спірних правовідносин, судовом встановлено, що у позивача наявні дві умови, за яких об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відтак, належні позивачу об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Згідно зі статтею статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірність та законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 31.07.2018 року.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України про залишення скарги без розгляду від 05.04.2019 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Обов`язковою ознакою рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки (права чи обов`язки) для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий (обтяжуючий) характер.
Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно - правових відносин.
У контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Однак, в даному випадку оскаржуване рішення ДФС України від 05.04.2019 року не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, та, відповідно, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.
Оскаржуване рішення прийняте відповідачем за результатами розгляду скарги на податкові повідомлення-рішення, які позивач оскаржує у цій справі.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України про залишення скарги без розгляду від 05.04.2019 року задоволенню не підлягають.
Отже, здійснивши системний аналіз вимог чинного законодавства України, враховуючи встановлені обставини під час розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 частково.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 в сумі 1921 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 29 липня 2019 року.

Суддя М.В. Бондар