Справа № 540/1206/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1206/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

07 жовтня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" (далі-позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області (далі-відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.09.2016р. №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2015 року між ТОВ "Дунапак Таврія" та ТОВ "Prinzhorn Treasury Services GmbH" укладено договір позики на загальну суму позики 4 320 000,00 євро, який зареєстровано в Національному банку України 27.02.2015 року. За умовами вказаного договору позика вважається переданою Товариству в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Позика надається терміном до 31.03.2015 р. На виконання даного договору, ТОВ "Prinzhorn Treasury Services GmbH" перерахувало на користь позивача грошові кошти загальною сумою 2 500 000 євро, двома траншами. Перший транш у сумі 1 000 000 євро перераховано 23.03.2015 року, другий транш у сумі 1 500 000 євро був перерахований позикодавцем 31.03.2015 p. Згідно пункту 9.1 угоди Договір набирає чинності з моменту його реєстрації в національному банку України та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Оскільки позивач не зміг повернути позику у визначений угодою строк, 31.03.2015 р. сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору позики, якою внесено зміни до порядку надання позики (зареєстровано в НБУ 05.07.2016 р.).

Під час перевірки Товариства з питань дотримання вимог валютного законодавства при отриманні позики, контролюючий орган встановив порушення позивачем пункту 1 Указу Президента від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", зокрема, одержання резидентом позики в іноземній валюті в сумі 1 500 000,00 євро без реєстрації договору Національним банком України. На підставі вказаних висновків перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення 21.09.2016р. № про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення валютного законодавства в сумі 378 470,15 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним з огляду на те, що його прийнято на підставі помилкових висновків контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог валютного законодавства. Зокрема, посилаючись на статтю 1049 Цивільного Кодексу України позивач вважає, що оскільки договір позики залишався чинним та зареєстрованим як на дату перерахування кожного траншу (23.03.2015р., 31.03.2015 р.), так і на дату зарахування їх обслуговуючим банком на поточний рахунок позивача (01.04.2015 р.), то відсутнє порушення Товариством статті 1 Указу Президента № 734/99.

Разом з цим позивач стверджує, що оскільки цивільно-правова відповідальність суб`єктів господарювання може визначатися виключно законами, застосування до Товариства штрафної санкції на підставі Указу Президента № 734/99 є протиправним. Також позивач наполягає на порушенні відповідачем строків накладення адміністративно-господарських санкцій, що передбачені статтею 250 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.09.2016р. №.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30.11.2016р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017р. вказаний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 21.09.2016р. №.

Постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 25.04.2019р. постановлено скасувати вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

14 червня 2019 року справа надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду. Справі присвоєно номер 540/1206/19 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею призначено Пекного А.С.

Ухвалою від 18.06.2019р. провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою запропоновану відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву станом на день розгляду справи по суті не надав.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

02 лютого 2015 року між ТОВ «Принцхорн Трежері Сервіс Гмбг» (Limited Liability company "Prinzhorn Treasury Services Gmb") (Позикодавець) та позивачем - ТОВ «Дунапак Таврія» (Позичальник) укладено договір позики, відповідно до предмету якого Позикодавець передає Позичальнику у користування грошові кошти для цільового використання (позику), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві позику у встановлений Договором строк в повному обсязі.

Відповідно до п.3.1 Договору позика надається в іноземній валюті у розмірі до 4 320 000,00 євро.

Згідно з розділом 4 Договору Позика надається у безготівковій формі шляхом здійснення банківського переказу грошових коштів Позикодавцем на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1 , Відділення «Львівська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», SWIFT-VTBRUAUK, IBAN: UA0228139 .

Відповідно до п.4.2 Договору переказ коштів здійснюється за наступним графіком:

- 600 000,00 євро - до 27.02.2015 р., але не раніше, ніж з дня реєстрації Договору в Національному банку України;

- 3 720 000, 00 (три мільйони сімсот двадцять тисяч, 00) євро-до 13.03.2015р.

Позика вважається переданою Позичальникові в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок, вказаний у п. 4.1.

Позика надається терміном до 31 березня 2015 року (п.5.1 Договору). Договір набирає чинності з моменту його реєстрації в Національному банку України та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п.9.1 Договору).

24 лютого 2015р. позивачем подано до Управління НБУ у Львівській області повідомлення про договір, укладений резидентом-позичальником, який не є банком. Вказаний договір відповідно до повідомлення від 24.02.2015р. зареєстровано у НБУ 27.02.2015р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.23, 24).

31 березня 2015р. між цими ж Сторонами (Limited Liability company "Prinzhorn Treasury Services Gmb" - Позикодавець та ТОВ «Дунапак Таврія» - Позичальник) укладено додаткову угоду до договору позики від 02.02.2015р. про наступне: пункт 4.2 договору позики від 02.02.2015р. викласти в наступній редакції: «4.2 Переказ коштів здійснюється за наступним графіком:

- 600 000,00 євро - до 27.02.2015 р., але не раніше, ніж з дня реєстрації Договору в Національному банку України;

- 3 720 000, 00 (три мільйони сімсот двадцять тисяч, 00) євро-до закінчення терміну дії Договору»

Пункт 5.1 договору позики від 02.02.2015 р. викласти в наступній редакції:

«5.1. Позика надається терміном до 01 травня 2017 року.»

Всі інші пункти договору залишаються незмінними.

Додаткова угода вступає в силу з моменту її реєстрації в Національному банку України.

З виписки з картки рахунку 612 за 01.03.2015р. до 01.04.2015р. убачається одержання позивачем позики 24.03.2015р. у сумі 1 000 000,00 євро та 01.04.2015р. у сумі 1 500 000,00 грн. (а.с.24).

З наявних у справі доказів убачається, що 30.05.2016р. позивачем подано до НБУ повідомлення про договір, укладений резидентом-позичальником, який не є банком, відповідно до якого позивач просить НБУ здійснити реєстрацію змін до договору у зв`язку зі зміною терміну погашення позики, а саме Додаткової угоди №1 від 31.03.2015р. до Договору позики від 02.02.2015р.

Відповідно до листа НБУ від 05.07.2016р. №24-0006/55909 зміни до Договору позики від 02.02.2015р. (Додаткова угода №1 від 31.03.2015р), зареєстрованого 27.02.2015р. за №1327, зареєстровано у НБУ 05.07.2016р. №1327/1.

26 серпня 2016 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Дунапак Таврія" з питань дотримання вимог чинного валютного законодавства при отриманні позики в іноземній валюті від нерезидента за договором позики за від 02.02.2015 р. за період з 02.02.2015 р. по 31.07.2016р. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт №94/21-22-14-02/38045226 (далі - акт № 94), в якому зафіксовано порушення вимог статті 1 Указу Президента України від 27.06.1999р. №734/99, п.1.7 глави 1 розділу І Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004р. № 270, що призвело до одержання резидентом позики в іноземній валюті по договору від 02.02.2015р. б/н, від нерезидента Limited Liability company "Prinzhorn Treasury Services Gmb" (Austria) у сумі 1 500 000,00 євро (37 847 014,50 грн.) без отримання реєстраційного свідоцтва НБУ.

На підставі вказаного акту №94 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.09.2016р. №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та/або пеня за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов`язань та порушення вимог валютного законодавства у сумі 378 470,15 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним та просить скасувати, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує наступні обставини та приписи законодавства (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено судом, підставою для застосування до позивача штрафних санкцій стали висновки контролюючого органу, зафіксовані в акті №94 про порушення позивачем норм ст. 1 Указу Президента України від 27.06.1999 № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" (далі - Указ № 734/99) та Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 270 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2004 за № 885/9484, втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 5.02.2019 № 31, далі - Положення № 270), а саме: одержання позики в іноземній валюті у сумі 1500000,00 євро від нерезидента "Limited Liability company "Prinzhorn Treasury Services GmbH" (Австрія) по договору від 02.02.2015 без отримання реєстраційного свідоцтва НБУ.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Вирішуючи дану справу суд досліджує наявність чи відсутність факту порушення позивачем норм Указу №734/99 та Положення №270, на які відповідач посилається як правову підставу застосованих штрафних санкцій.

Так, наявних у матеріалах справи заперечень на адміністративний позов від 29.11.2016р. убачається, що контролюючий орган обґрунтовує наявність у діях позивача порушень валютного законодавства з огляду на те, що позика у сумі 1 500 000 євро отримана позивачем 01.04.2015року, додаткова угода про зміни до договору позики складена 31.03.2015 року, а реєстрація додаткової угоди в Національному банку України проведена 05.07.2016 року. Таким чином вказані обставини слугували для висновку про отримання позивачем позики в іноземній валюті від нерезидента без реєстрації договору Національним банком України та підставою для застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 1% відсотку розміру одержаної позики.

Відповідно до абзацу першого ст. 1 Указу № 734/99 (дію указу припинено з 7 лютого 2019 року відповідно до пункту 4 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України згідно із Законом України від 21.06.2018 № 2473-VIII) установлено, що договори, які передбачають виконання резидентами боргових зобов`язань перед нерезидентами за запозиченими у них кредитами, позиками в іноземній валюті (далі - договори), підлягають реєстрації Національним банком України.

Порядок реєстрації договорів та перелік документів, необхідних для реєстрації договорів, визначається Національним банком України (абзац четвертий цього пункту).

Статтею 2 цього Указу встановлено, що у разі одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів без реєстрації договорів до резидентів застосовуються фінансові санкції - штрафи у сумі, еквівалентній одному відсотку розміру одержаного кредиту чи позики і перерахованій у національну валюту України за офіційним обмінним курсом Національного банку України на день одержання кредиту, позики, з подальшою обов`язковою реєстрацією зазначених договорів. Суми штрафів спрямовуються до Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 3 Указу санкції, передбачені статтею 2 цього Указу та пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", застосовуються Національним банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України. Оскарження рішень про застосування фінансових санкцій здійснюється в судовому порядку

Згідно з пунктом 1.7 Положення № 270 резидент-позичальник зобов`язаний зареєструвати договір у Національному банку до фактичного одержання кредиту.

Такі договори підлягають реєстрації Національним банком у порядку, установленому:главою 2 цього розділу - для резидентів-позичальників, що не є банками; главою 4 цього розділу - для уповноважених банків-позичальників.

Національний банк (його територіальне управління) за наявності інформації про одержання резидентом-позичальником, що не є банком, кредиту чи позики в іноземній валюті від нерезидента без реєстрації договору повідомляє про це орган державної податкової служби за місцем реєстрації такого резидента як платника податків протягом семи робочих днів із дати отримання такої інформації (пункт 1.9 цього Положення).

Судом встановлено, що 27.02.2015р. Національним Банком України зареєстровано договір позики, який укладено 02.02.2015р. між позивачем та Limited Liability company "Prinzhorn Treasury Services Gmb". Відповідно до умов вказаного договору на рахунок позивача мала надійти сума позики двома траншами: 600 000,00 євро - до 27.02.2015 р., але не раніше, ніж з дня реєстрації Договору в Національному банку України та 3 720 000, 00 євро - до 13.03.2015р. Позика вважається переданою Позичальникові в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок. Крім того, умовами договору передбачено, що позика надається терміном до 31 березня 2015 року. При цьому термін дії Договору визначено до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Крім того, судом встановлено, що станом на 01.04.2015р. за вказаним Договором позики на рахунок позивача надійшли кошти двома траншами у загальній сумі 2 500 000,00 євро. При цьому, другий транш у розмірі 1 500 000,00 євро перераховано Позикодавцем 31.03.2015р., що убачається з наявного у матеріалах справи повідомлення №10FFMG1U01299721 (а.с.25).

Вказані факти сторонами не оспорюють ся, як і не оспорюється факт реєстрації Договору позики від 02.02.2015р. в НБУ 27.02.2015р. та додаткової угоди від 31.03.2015р. до Договору позики - 05.07.2016р.

Посилаючись на реєстрацію додаткової угоди до Договору позики від 02.02.2015р. лише 05.07.2016р., відповідач вважає, що другий транш суми отримано позивачем з порушенням вимог валютного законодавства.

Суд вказує на помилковість вказаних доводів відповідача з огляду на те, що додатковою угодою були внесені зміни до строку надання позики та строків переказу коштів у сумі 3 720 000,00 євро. При цьому, суд зауважує, що основним Договором позики від 02.02.2015р., що зареєстрований НБУ 27.02.2015р. передбачено надання позики в загальній сумі 4 320 000,00 євро, з яких станом на 31.03.2015р. перераховано на рахунок позивача 2 500 000,00 євро (останній транш в розмірі 1 500 000,00 євро надійшов на рахунок позивача 01.04.2015р.). Крім того, слід звернути увагу на розділ 9 Договору позики від 02.02.2015р., відповідно до якого, Договір набирає чинності з моменту його реєстрації в НБУ та діє до повного його виконання Сторонами своїх зобов`язань. Таким чином, станом на день перерахування коштів (31.03.2015р.) та станом на день надходження на рахунок позивача цих коштів (01.04.2015р.) строк дії Договору позики від 02.02.2015р., що зареєстрований НБУ 27.02.2015р. не сплинув, що виключає факт отримання коштів без реєстраційного свідоцтва НБУ.

Отже, суд погоджується з позицією позивача про відсутність в його діях порушень вимог валютного законодавства.

Суд застосовує практику ЄСПЧ, зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09.11.1999. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Щодо доводів позивача про протиправність застосування адміністративно-господарських санкцій у зв`язку з пропуском строків їх застосування суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.165 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Положенням про валютний контроль, затвердженим Постановою Правління НБУ від 08.02.2000 № 49 (була чинна на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що санкції, передбачені статтею 2 Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв`язку, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (ст.114 ПК України).

При цьому п.102.1 ст.102 ПК України закріплено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З наведених норм убачається, що станом на час виникнення спірних правовідносин саме відповідач був уповноваженим органом щодо застосування штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства.

Тому доводи позивача в цій частині є помилковими.

Разом з тим, оскільки судом встановлена відсутність в діях позивача порушень вимог валютного законодавства, зокрема відсутність факту одержання позики в іноземній валюті у сумі 1 500 000,00 євро від нерезидента Limited Liability company "Prinzhorn Treasury Services Gmb" за Договором від 02.02.2015р. без отримання реєстраційного свідоцтва НБУ, суд дійшов до висновку про протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій до ТОВ «Дунапак Таврія».

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив факт отримання позивачем грошових коштів з загальній сумі 2 500 000,00 євро від нерезидента Limited Liability company "Prinzhorn Treasury Services Gmb" за Договором від 02.02.2015р., що зареєстрований в НБУ 27.02.2015р., отже відсутності порушень вимог валютного законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин. Тому податкове повідомлення-рішення від 21.09.2016р. №, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення валютного законодавства в сумі 378 470,15 грн. є протиправним, а позов - обґрунтованим.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.09.2016р. № на суму 378 470,15 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 108070100