Справа № 804/747/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року Справа № 804/747/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняБурцевій Я.Е.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Бичков В.В. Потапов О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Кам`янський завод продтоварів" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 18.10.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Кам`янський завод продтоварів" звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.10.2017р. № на суму 170 грн. про застосування штрафних санкцій;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.10.2017р. № на суму 33579,30 грн. з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та штрафні санкції 8394,82 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки контролюючим органом було встановлено заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 33579,30 грн. та прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення № від 18.10.2017р. на суму 33579,30 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та на суму штрафних санкцій 8394,82 грн. та № від 18.10.2018р. за штрафними санкціями в розмірі 170,00 грн. Позивач вважає дані оспорювані податкові повідомлення-рішення протиправними з огляду на те, що відповідачем не обґрунтовано застосовано до позивача штрафні санкції за неподання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 170,00 грн., оскільки форма такої декларації була затверджена наказом Міністерства фінансів України №408 від 10.04.2015р., який було оприлюднено 22.05.2015р., крім того, зазначений податок було впроваджено рішенням Дніпродзержинської міської ради №1269-61/VІ від 27.03.2015р. (після спливу граничного строку на подання такої декларації), а отже до впровадження даного податку на 2015 рік у позивача був відсутній податковий обов`язок щодо подачі податкової декларації через не впровадження даного податку. Щодо донарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 31655,89 грн., то позивач зазначає, що за нормами Податкового кодексу України нарахування податку має бути зроблено станом на 01 січня відповідного року, проте, на 01.01.2015р. ставка податку не була встановлена, а отже такий податковий обов`язок не міг бути виконаний позивачем у спосіб встановлений Податковим кодексом України, крім того, протиправність донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік обумовлюється також і впровадженням даного податку вже після спливу граничного строку на подання податкової декларації та затвердження форми податкової декларації з вказаного податку наказом Міністерства фінансів України №408 від 10.04.2015р., який було оприлюднено лише 22.05.2015р. Щодо визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в частині його донарахування на 1923,41 грн., позивач зазначає, що рішення Кам`янської міської ради №358-10/VІІ від 30.09.2016р., яким було внесено зміни щодо ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суперечить Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909-VІІІ від 24.12.2015р., тому позивач скористався положеннями п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, ст.19 Конституції України та підстав для висновку про заниження позивачем податку на 2016р. не має.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та у письмовому відзиві на позов просив у задоволенні даного позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що рішенням Кам`янської міської ради від 29.06.2011р. №139-09/VІ (зі змінами) на території міста встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб. Позивачем самостійно було подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2017 роки, з аналізу поданих позивачем на 2015-2017 роки податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом встановлено, що позивачем податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік до контролюючого органу не надано. Окрім того, представник відповідача зазначає, що з 01.10.2016р. рішенням Кам`янської міської ради від 30.09.2016р. №358-10/VІІ на території міста збільшено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, але підприємством станом на 02.08.2017р. не подано уточнюючого розрахунку з вказаного податку за 4 квартал 2016 року. Зважаючи на вказані обставини, представник відповідача зазначає, що позивачем в порушення вимог п.п.266.2.1 п.266.2, п.п.266.3.3 п.266.3, п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р. на загальну суму 33579,30 грн., а саме: за 2015 рік на суму 31655,89 грн. та за 2106 рік на суму 1923,41 грн. Також, за не подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 170 грн.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 05.03.2018р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у справі.

Товариство з додатковою відповідальністю «Кам`янський завод продтоварів» зареєстровано як юридична особа 17.05.1996р. за адресою: 51914, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, Дніпровський район, вул. Романківська, буд. 1, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, наявним у матеріалах справи (а.с. 15-17).

Рішенням 61 сесії VІ скликання Дніпродзержинської міської ради №1269-61/VІ від 27.03.2015р. «Про встановлення місцевих податків на території міста» установлено з 2015 року на території міста такі місцеві податки, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та встановлено, зокрема, що розмір ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено рішенням міської ради від 29.06.2011р. №139-09/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» (а.с.62-63).

Рішенням 10 сесії VІІ скликання Кам`янської міської ради №358-10/VІІ від 30.09.2016р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами», яким затверджено нові ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, на території міста (а.с.64-67).

У період з 24.07.2017р. по 05.09.2017р. контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., валютного за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р. за результатами якої був складений акт №11387/04-36-14-18/00377532 від 12.09.2017р. за висновками даного акта встановлені, зокрема, порушення:

- п.п. 266.2.1 п. 266.2, п.п. 266.3.3 п. 266.3, п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України: заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 33579,30 грн., в тому числі: за 2015р. на загальну суму 31655,89 грн., за 2016р. на загальну суму 1923,41 грн.;

- п.п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49, п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України: не подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015р. (а.с.20-41).

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 18.10.2017р. були прийняті наступні рішення, а саме:

1) податкове повідомлення-рішення №, за яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 170,00 грн. (а.с. 18);

2) податкове повідомлення-рішення №, за яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальній сумі 41974,12 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням на суму 33579,30 грн., за штрафними санкціями 8394,82 грн. (а.с. 19).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач в адміністративному порядку оскаржив їх, проте рішенням Державної фіскальної служби України №714/6/99-99-11-03-01-25 від 10.01.2018р. оспорювані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення (а.с. 51-61).

Позивач оспорює вищевказані податкові повідомлення-рішення, просить визнати їх протиправними та скасувати посилаючись на те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки було впроваджено рішенням Дніпродзержинської міської ради №1269-61/VІ від 27.03.2015р. (після спливу граничного строку на подання такої декларації), а отже до впровадження даного податку на 2015 рік у позивача був відсутній податковий обов`язок щодо подачі податкової декларації через не впровадження даного податку станом на 01.01.2015р. ставка податку не була встановлена, а отже такий податковий обов`язок не міг бути виконаний позивачем у спосіб встановлений Податковим кодексом України, крім того, протиправність донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік обумовлюється також і впровадженням даного податку вже після спливу граничного строку на подання податкової декларації та затвердження форми податкової декларації з вказаного податку наказом Міністерства фінансів України №408 від 10.04.2015р., який було оприлюднено лише 22.05.2015р., Щодо визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в частині його донарахування на 1923,41 грн., позивач зазначає, що рішення Кам`янської міської ради №358-10/VІІ від 30.09.2016р., яким було внесено зміни щодо ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суперечить Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909-VІІІ від 24.12.2015р., тому позивач скористався положеннями п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, ст.19 Конституції України та підстав для висновку про заниження позивачем податку на 2016р. не має.

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Отже, Законом №71-VIII запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону №71-VIII, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Саме тому за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Водночас, враховуючи зміст норм Податкового кодексу України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України. Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Отже, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що місцеві ради мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, при цьому, таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості був встановлений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, отже, лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку встановлення цього податку.

За таких обставин, відсутні підстави для покладення контролюючим органом у розглядуваній ситуації на позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності.

Так, згідно з вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Як вбачається з матеріалів справи, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки введено на території міста Дніпродзержинськ (на території якого зареєстровано позивача) рішенням 61 сесії VІ скликання Дніпродзержинської міської ради №1269-61/VІ від 27.03.2015р. «Про встановлення місцевих податків на території міста», при цьому, зміна ставок вказаного податку у 2016 році відбулася за рішенням 10 сесії VІІ скликання Кам`янської міської ради №358-10/VІІ від 30.09.2016р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті», що підтверджується копіями відповідних рішень, наявними в матеріалах справи (а.с.62-67).

З огляду на неможливість збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок або змінити його ставку) відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), №1269-61/VІ від 27.03.2015р. «Про встановлення місцевих податків на території міста», яким встановлено новий податок на майно - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не могло бути застосовано в 2015 році, оскільки плановим періодом для застосування цього рішення є 2016 рік, а також і рішення міської ради №358-10/VІІ від 30.09.2016р., яким змінено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не могло бути застосовано в 2016 році, з урахуванням дати його прийняття, а також і враховуючи, що граничним терміном подання платником вказаного податку податкової декларації на 2016 рік є 20.02.2016р.

Окрім того, наявність у Податковому кодексі України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) норм, які регулюють правила справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради, оскільки Верховна Рада України відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Відповідно до підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Наведені положення Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) необхідно застосовувати з урахуванням норм Конституції України, які є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, за змістом статті 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом» та держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». При цьому, така концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи втручання мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (рішення «Щокін проти України» пункти 50, 51; «Сєрков проти України» пункти 33, 34).

Тобто, Європейським судом з прав людини неодноразово наголошувалося у своїх рішення, що введене державою законодавство, на підставі якого відбувається втручання у мирне володіння майном, має бути чітким, зрозумілим та передбачуваним для громадян, що також підтверджує обґрунтованість висновку щодо неможливості збігу у часі періоду опублікування рішення про встановлення податку та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок).

За таких обставин, оскільки судом встановлено, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлений на території міста Дніпродзержинськ (нова назва м. Кам`янське) рішенням 61 сесії VІ скликання Дніпродзержинської міської ради №1269-61/VІ від 27.03.2015р. «Про встановлення місцевих податків на території міста», то вказане рішення могло були застосовано лише з 01.01.2016р., а тому в 2015 році у позивача не виникло обов`язків ані для подання відповідної декларації, а ні для сплати наведеного податку за 2015 рік.

Також, з урахуванням викладеного, а також і беручи до уваги, що граничним терміном подання платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки податкової декларації на 2016 рік є 20.02.2016р., суд приходить до висновку, що у 2016 року не могли були застосовані нові ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлені рішенням міської ради №358-10/VІІ від 30.09.2016р.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем та аналізу наведених норм податкового законодавства.

Тоді як, позивачем надано достатньо доказів та наведено підстави, які свідчать про протиправність оспорюваних рішень відповідача у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваних податкових повідомлень-рішень згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку із чим оспорювані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3524 грн. 00 коп., понесені позивачем згідно платіжного доручення №66 від 18.01.2018р.(а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю "Кам`янський завод продтоварів" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 18.10.2017р. - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області №, № від 18.10.2017р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Кам`янський завод продтоварів" (51914, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Романківська, буд. 1, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3524 грн. 00 коп. (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 12.03.2018р.

Суддя С.О. Конєва