Справа № 810/2981/16
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2981/16 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Костюк Л.О., Федотова І.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача Антохова Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство фінансів України про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило:

- визнати незаконним та скасувати рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 18.02.2016 вих. № 1162/10/10-13-11-02-10;

- визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України з 01.03.2016, яка полягає у неприйнятті правового акта Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 958 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу № 958 від 22.09.2014 у відповідність із Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти подані ТОВ «Вітаполіс» копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць січень 2016 року, з включенням відомостей з них о облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та забезпечити перегляд та приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 22.09.2014 № 958 у відповідність з цим Законом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 позовну заяву у частині вимог, звернутих до Кабінету Міністрів України, залишено без розгляду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні решти позовних вимог, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи позивачем не було надано суду жодного доказу (у тому числі не надані пояснення), які б підтверджували, що неприйняття контролюючим органом копій записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних порушує право, свободу чи інтерес позивача.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Міністерство фінансів України наказом «Про затвердження форми реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення» від 22.09.2014 № 958 встановило обов`язок щодо подання платниками податків до контролюючих органів копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних. Таким чином, Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, відмовляючи позивачеві у прийнятті копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період січень 2016 року допускається протиправної бездіяльності, що має наслідком порушення прав та законних інтересів позивача.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» є юридичною особою та зареєстровано як платник податку на додану вартість.

На виконання Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2017, та абз. 4 пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, позивач листом № 17/16 від 16.02.2016 направив Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі за звітний податковий період - січень 2016 року.

Листом № 1162/10/10-13-11-0210 від 18.02.2016 Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області надала відповідь, зі змісту якої вбачається, що у зв`язку із змінами, внесеними до Податкового кодексу України Законом України від 28.12.201 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», починаючи з січня 2015 року платники податку не зобов`язані подавати до контролюючого органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних.

Вважаючи таку відповідь протиправною, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів перед судом правомірність своїх дій, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції чинній до 01.01.2015) платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Платники податку щомісяця в терміни, що передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі, для яких цим розділом встановлено звітний податковий період - квартал, подають контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді.

Наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 958, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.10.2014 за № 1228/26005 (далі - Порядок № 958) затверджено Порядок ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних.

З преамбули Порядку № 958 вбачається, що він прийнятий відповідно до пункту 201.15 статті 201 розділу V Податкового кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги обов`язком платника податків подавати до податкового органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних передбаченим саме Порядком № 958.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що Порядок № 958 ставить перед платниками податків обов`язок щодо подання до податкового органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до положень Податкового кодексу України, у тому числі і до пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 №71-VIII), зведені результати обліку операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з розділом V Кодексу, відображаються платником податку у податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Таким чином, з 01.01.2015 Податковим кодексом України не передбачено обов`язку платників податків подавати контролюючим органам копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

На думку суду, вказана конкуренція норм має розв`язуватися за загальнотеоретичними правилами вирішення колізій, а саме, ієрархічні колізії при суперечності правових норм підлягають подоланню шляхом застосування колізійного принципу lex superior derogat inferiori (лат. «вищий за силою закон відміняє закон, нижчий за силою»). Колізійний принцип lex superior ґрунтується на закономірностях побудови ієрархічної системи законодавства та принципі законності, який, у тому числі, передбачає, що норми акта нижчестоящого органу не повинні суперечити нормам акта вищестоящого органу. Відтак, колізійний принцип lex superior необхідно розглядати як конкретизацію принципу законності у правозастосовній сфері.

Як вже зазначалось вище, наказ Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014 був прийнятий відповідно до пункту 201.15 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, редакція якого станом на 22.09.2014 передбачала обов`язок платника податків подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за звітний період в електронному вигляді.

В той же час, зміна редакції Податкового кодексу України та звільнення внаслідок цього платників податків від обов`язку подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних нівелює такий обов`язок, визначений у підзаконному правовому акті, а саме, Порядку № 958.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає приписам пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, в якому передбачено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Також, пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відтак, права та обов`язки як податкових органів, так і платників податків встановлюються виключно на рівні Податкового кодексу України.

Податковий кодекс України не містить положень, які б надавали можливість в межах інших нормативно-правових актів встановлювати додаткові права та обов`язки для платників податків, які не передбачені у Кодексі.

Крім того, як вірно зазначає суд першої інстанції, відповідно до пункту 9 розділу II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, Кабінет Міністрів України зобов`язано протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що норми Порядку № 958, повинні бути узгоджені з нормами Податкового кодексу України.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом в сфері податкового законодавства, зокрема, у даному випадку, Порядком № 958, не можуть встановлюватись додаткові права та обов`язки для платників податків.

За таких обставин, платники податків, починаючи з 01.01.2015, не зобов`язані подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, оскільки такий обов`язок не передбачений Податковим кодексом України.

При цьому, вірним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності механізму подачі/прийому копій записів в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Обов`язок контролюючого органу приймати у платників податків не може ставитись в залежність від бажання платника податків подати копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

Оскільки жодним актом законодавства не передбачено обов`язку контролюючих органів по включенню відомостей з поданих платником податків копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних до облікових даних такого платника податків до інформаційних баз даних Державної фіскальної служби України, суд не вбачає правових підстав для спонукання відповідача-1 вчинити дії, не передбачені законодавством, так як наведене є прямим порушенням частини 1 статті 19 Основного Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що передумовою задоволення позову про спонукання відповідача вчинити певні дії є або наявність нормативно-правового акта, яким передбачений обов`язок суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії, від здійснення чого він ухиляється, або факт об`єктивного порушення права позивача внаслідок не вчинення таких дій, підтверджений належними доказами.

Наявність будь-якої з цих умов позивачем під час розгляду справи суду не доведена.

Тобто, на переконання судової колегії, в даному випадку відсутні ознаки протиправної бездіяльності Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київські області.

Помилковими є також посилання заявника апеляційної скарги на ототожнення відповіді, наданої Державною податковою інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області у листі № 1162/10/10-13-11-0210 від 18.02.2016 з податковою консультацією.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

За приписами пункту 52.4 статті 52 Податкового кодексу України консультації, крім узагальнюючих, надаються: в усній формі - контролюючими органами; у письмовій або електронній формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, та підлягають обов`язковому розміщенню на сайті контролюючого органу, який надав консультацію, протягом 10 календарних днів після дня їх надання без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків та його податкової адреси.

Отже, податкові консультації надаються контролюючими органами за окремим зверненням платника податків, яке містить вимогу про надання роз`яснень з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

При цьому, контролюючі органи районного рівня податкові консультації з вказаних питань надають виключно в усній формі.

Судом першої інстанції правомірно відхилені посилання позивача на те, що роз`яснення, надані у відповідь на лист, є податковою консультацією, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача саме за податковою консультацією.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06.08.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: Л.О. Костюк

І.В. Федотов