Справа № 818/1944/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 р.Справа № 818/1944/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2018, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 07.12.18 по справі № 818/1944/17 за позовом Головного управління ДФС у Сумській області до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 130" про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Сумській області (далі - позивач, ГУ ДФС у Сумській області) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 130" (далі - відповідач), в якій, згідно заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків, податковий борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, (робіт, послуг) у сумі 755057,70 грн в дохід бюджету, а саме 70399 грн основного боргу, 73040,60 грн штрафних (фінансових) санкцій, 611318,10 грн пені.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 позовні вимоги ГУ ДФС у Сумській області задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 130" за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків, податковий борг по податку на додану вартість в дохід бюджету у розмірі 70699 грн (сімдесят тисяч шістсот дев`яносто дев`ять грн) основного платежу, 18398,34 грн (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто вісім грн. 34 коп.) штрафних (фінансових ) санкцій , 01 грн 68 коп. (одна грн 68 коп.) пені. В задоволенні інших вимог - відмовлено.

05.12.2018 Сумським окружним адміністративним судом прийнято додаткове рішення по справі № 818/1944/17 щодо стягнення на користь державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 130" (Сумська область, м. Конотоп, вул. Батуринська, 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська,13,і.к. 39456414) суму судових витрат в розмірі 29533,43 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції від 05.12.2018, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви представника Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 130" про відшкодування судових витрат за подачу апеляційної та касаційної скарги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, помилково послався на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, оскільки суб`єкт владних повноважень у цій справі був позивачем, а не відповідачем.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково заяву представника Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 130" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат за подачу апеляційної (15130,43 грн) та касаційної (19689,00 грн) скарг на загальну суму 34819,43 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що при ухваленні рішення від 22.11.2018 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та те, що документально підтверджена загальна сума судового збору, сплаченого за подання відповідачем апеляційної та касаційної скарг складає 29533,43 грн, суд першої інстанції стягнув вказану суму з позивача в якості відшкодування судових витрат, понесених відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Так, статтею 139 КАС України врегульовано загальні правила розподілу судових витрат між сторонами у справі.

Частиною першою вказаної статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 2, 3, 4 цієї статті при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що статтею 139 КАС України визначено окремі порядки розподілу судових витрат залежно від статусу позивача, а саме в залежності від перебування позивача у статусі суб`єкта владних повноважень.

Якщо позивач є суб`єктом владних повноважень, у випадку задоволення позовних вимог, останній має право на відшкодування понесених ним витрат, що пов`язані виключно із залученням свідків та проведенням експертиз.

У випадку відмови у задоволенні позовних вимог позивача не суб`єкта владних повноважень, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, має право на відшкодування понесених ним витрат, що пов`язані: із прибуттям до суду; із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Водночас ні витрати на професійну правничу допомогу, ані судовий збір відшкодуванню не підлягають, тобто фактично такі витрати віднесено на рахунок держави.

У випадках задоволення вимог позивачів, які мають загальну адміністративну правосуб`єктність не суб`єктів владних повноважень, на їх користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб`єкта владних повноважень підлягають стягненню судовий збір та всі інші судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, виключний перелік яких визначений в ст. 132 КАС України.

У випадку часткового задоволення позовних вимог витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, але з урахуванням обмежень встановлених ч. 2,3 ст. 139 КАС України щодо відшкодування судових витрат на користь позивача суб`єкта владних повноважень.

При цьому відшкодуванню також підлягають судові витрати, понесені сторонами щодо сплати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг, у випадку якщо справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В даному випадку суд, до якого повторно направлено справу на розгляд, при ухваленні рішення повинен включити до понесених сторонами витрат судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги та в залежності від результату розгляду справи вирішити питання про їх відшкодування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив приписи ст. 139 КАС України та не врахував того, що позивачем у даній справі є суб`єкт владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.08.2018 скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2018 по справі за позовом Головного управління ДФС у Сумській області до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 130" про стягнення податкового боргу у вказаній справі.

Справу направлено на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 22.11.2018 позовні вимоги частково задоволені.

Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 130" 70699,00 грн. податкового боргу.

Отже, враховуючи те, що позовні вимоги ГУ ДФС у Сумській області задоволено частково, при вирішенні питання про розподіл судових витрат застосуванню підлягає ч. 3 ст. 139 КАС України, якою передбачено обов`язок суду здійснити пропорційний розподіл судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог та понесених сторонами витрат, включаючи витрати, пов`язані з розглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанціях та сплату судового збору за подачу відповідних скарг.

Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення податкового боргу в сумі 755057,7 грн, а судом позов задоволено на суму 89099,02 грн, тобто 10,76 % від заявлених вимог. Оскільки документально підтверджені судові витрати відповідача, які складаються з судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги, становлять 29 533, 43 грн., відповідач має право на відшкодування понесених ним судових витрат зі сплати судового збору пропорційно тим вимогам, щодо яких відмовлено за наслідками розгляду справи та вирішення спору по суті позовних вимог в суді першої інстанції, що становить 26355, 63 грн. (29 533, 43 грн.*89,24 %).

Водночас понесені позивачем судові витрати в частині часткового задоволення вимог про стягнення податкового боргу в сумі 89099,02 грн відшкодуванню не підлягають з огляду на імперативну норму ч. 2 ст. 139 КАС України щодо заборони стягнення з відповідача на користь позивача-суб`єкта владних повноважень понесених ним витрат на сплату судового збору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не правильно розтлумачено норми ст. 139 КАС України та неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат, що є підставою для зміни судового рішення в частині визначення суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню за заявою представника Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 130".

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частині з урахування висновків суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 252, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області задовольнити частково.

Змінити додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 по справі № 818/1944/17, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: "стягнути на користь державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 130" (Сумська область, м. Конотоп, вул. Батуринська, 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська,13,і.к. 39456414) суму судових витрат в розмірі 26355 (двадцять шість тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн 63 коп .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 05.08.2019 року