Справа № 260/739/19
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2019 року м. Ужгород№ 260/739/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - ОСОБА_1 ;

представника відповідача - Майор А.Е.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-5111-56 від 13.12.2018 року на суму 15819,54 грн. та №Ф-5111-56 від 18.02.2019 року на суму 18276,72 грн.

В позовній вимозі позивач зазначає, що відповідачем 13.12.2018 р. була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-5111-56 в розмірі 15819,54 грн. Позивач 21.01.2019 року надіслала до відповідача первинну скаргу на вимогу, однак протягом більше ніж 60 днів не отримувала жодної відповіді на подану скаргу, а тому 27.03.2019 року надіслала до відповідача заяву про те, що вважає подану 21.01.2019 року скаргу повністю задоволеною, а вимогу скасованою. Натомість, 29.03.2019 року позивач отримала ще одну вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-5111-56 від 18.02.2019 р. в розмірі 18276,72 грн., підписану начальником Хустського управління ГУ ДФС у Закарпатській області, яку вона оскаржила 01.04.2019 року до ГУ ДФС у Закарпатській області. 05.04.2019 року позивач отримала лист за підписом начальника Хустського управління ГУ ДФС у Закарпатській області щодо розгляду її скарги від 21.01.2019 року, однак даний лист не містив жодних відомостей про те, задоволена подана скарга чи ні, а також були відсутні пояснення щодо формування 18.02.2019 року наступної вимоги про сплату заборгованості з ЄСВ у розмірі 18276,72 грн. 12.04.2019 року позивач направила скаргу до Державної фіскальної служби України. 20.05.2019 р. позивач отримала рішення від 16.05.2019 року про залишення скарги без розгляду, у зв`язку з порушенням десятиденного строку на подання скарги. Позивач вважає, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є безпідставними, незаконними та такими, що порушують її конституційні права, оскільки у 2008 році вона влаштувалася на роботу за спеціальністю вихователем у дитячому навчальному закладі Золотарівської сільської ради на повну зайнятість та з того часу і по сьогоднішній день вона фактично не займалася підприємницькою діяльністю, повернула торговий патент, вважала припиненою свою підприємницьку діяльність та протягом десяти років не подавала до відповідних органів звітність, декларації тощо пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, вказавши на те, що позивач у 2006 році зареєструвалася, як фізична особа-підприємець, однак у 2008 році позивач влаштувалася на роботу за спеціальністю вихователь у дитячому навчальному закладі з повною зайнятістю і з того часу підприємницькою діяльністю не займалася, жодного прибутку від такої діяльності не отримувала і є застрахованою особою, за яку єдиний соціальний внесок обчислює та перераховує працедавець, а саме: Золотарівська сільська рада. Також, представник позивача зазначала, що позивач протягом останніх 11 років не подавала жодної звітності, декларації, тощо пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що за позивачем рахується заборгованість по платежу 70 71040000 "Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. тих, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" у сумі 18276,72 грн. У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.01.2019 року було припинено підприємницьку діяльність позивача, відтак вимоги від 13.12.2018 р. та від 18.02.2019 р. були сформовані за період, протягом якого позивач була фізичною особою-підприємцем. Представник відповідача наголошував, що незалежно від отриманого доходу, з 01.01.2017 року кожна особа, що зареєстрована, як фізична особа-підприємець, повинна сплачувати єдиний внесок, при цьому неподання такою особою звітів чи неотримання доходів не звільняє її від відповідальності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.07.2006 року позивача було зареєстровано, як фізичну особу-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 70-71).

Згідно Свідоцтва про шлюб від 26.05.2009 року, після реєстрації шлюбу прізвище позивача з ОСОБА_3 було змінено на ОСОБА_2 (а.с. 39).

Відповідачем 13.12.2018 року було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5111-56, згідно якої заборгованість позивача станом на 31.10.2018 року зі сплати єдиного внеску складає 15819,54 грн. (а.с. 4).

18.01.2019 р. позивач подав до Головного Управління ДФС у Закарпатській області скаргу на вимогу від 13.12.2018 року про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5111-56, згідно якої позивач просила скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки), мотивуючи тим, що у 2008 році позивач влаштувалася на роботу та вирішила припинити підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим отримала консультацію в Хустській ОДПІ про порядок припинення підприємницької діяльності та вчинила всі необхідні для цього дії, зокрема нею було повернуто торговий патент, виданий відповідно до Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" та з того часу фактично не займалася підприємницькою діяльністю (а.с. 17-18).

Відповідачем 18.02.2019 року було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5111-56, згідно якої заборгованість позивача станом на 31.01.2019 року зі сплати єдиного внеску складає 18276,72 грн. (а.с. 4).

23.03.2019 року позивач надіслала до Головного Управління ДФС у Закарпатській області заяву згідно якої зазначила, що керуючись п. 56.9 ст. 56 ПК України, ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вважає подану нею скаргу від 21.01.2019 року повністю задоволеною, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2018 року №Ф-5111-56 скасованою (а.с. 19).

01.04.2019 року позивач надіслала скаргу до Головного Управління ДФС у Закарпатській області (для відома Начальнику Хустського управління ГУ ДФС у Закарпатській області), згідно якої вказує, що 29.03.2019 року вона отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019 року за №Ф-5111-56, згідно якої просила скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019 року, з огляду на те, що у 2008 році вона влаштувалася на роботу та з того часу фактично не займалася підприємницькою діяльністю (а.с. 23-24).

Згідно листа Хустського управління ГУ ДФС у Закарпатській області від 01.04.2019 року, розглянувши на скаргу від 23.01.2019 року, позивач було повідомлено, що 29.11.2018 року державна реєстрація була припинена, але не знята з обліку в Хустському управлінні ГУ ДФС у Закарпатській області та 17.01.2019 року позивачем було зареєстровано заяву про припинення підприємницької діяльності (а.с. 26).

11.04.2019 року позивач подала до Державної фіскальної служби України скаргу, згідно якої просила скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5111-56 від 13.12.2018 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5111-56 від 18.02.2019 року (а.с. 29-30).

Згідно рішення Державної фіскальної служби України від 16.05.2019 року скаргу позивача було залишено без розгляду у зв`язку з порушенням 10-ти денного строку для її подання (а.с. 32).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Згідно вимог Закону №2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.03.2003 №755-IV, в редакції чинній станом на 2008 рік, яка кореспондується з ч. 8 ст. 4 вказано Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин - фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Отже, з огляду на зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Як підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач 17.01.2019 року зареєстрував заяву про припинення підприємницької діяльності та 17.01.2019 року за рішенням позивача було припинено підприємницьку діяльність (а.с. 71).

Таким чином, як встановлено в ході розгляду справи по суті та підтверджується наявними матеріалами справи, позивач у період з 05.07.2016 року по 17.01.2019 року була зареєстрована, як фізична особа-підприємець та її підприємницька діяльність не була припинена.

Щодо твердження позивач про те, що у неї відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з тим, що у період з 2008 року вона фактично не здійснювала підприємницьку діяльність та не отримувала жодного доходу від здійснення такої, суд констатує наступне.

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами, внесеними згідно Закону № 2148-VIII від 03.10.2017) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

За визначенням, наведеним у п. 5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 р.) платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, з 01.01.2018 року всі фізичні особи (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільнених у ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом за який сплачується єдиний внесок. При цьому, щоквартальний платіж за 2018 рік складає 2457,18 грн. (3723,00х3х22%)

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та підтверджується наявними матеріалами справи, позивач з 2017 року не сплачувала єдиний внесок, таким чином відповідачем було винесено першу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5111-56 від 13.12.2018 року на суму боргу 15819,54 грн., яка охоплювала 2017 рік та три квартали 2018 року.

В подальшому, відповідачем було винесено про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5111-56 від 18.02.2019 року на суму 18276,72 грн., яка охопила, також, четвертий квартал 2018 року.

Статтею 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.п. 6, 7 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Так, 11.04.2019 року позивачем була надіслана скарга на вимогу ГУ ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2018 року № Ф-5111-56 та вимогу ГУ ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019 року № Ф-5111-56 до органу доходів і зборів вищого рівня, а саме: до Державної фіскальної служби України.

Однак, у зв`язку з поданням такої скарги з порушенням десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 16.05.2019 року про залишення скарги без розгляду.

Враховуючи вище викладене, у зв`язку з тим, що позивачем не було виконано обов`язок зі слати єдиного внеску, таким чином, відповідачем було правомірно сформувало на надіслало їй оскаржувані вимоги про сплату боргу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 05.08.2019 року.