Справа № 400/2352/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02 серпня 2019 р. справа № 400/2352/19

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Мороз А. О., ознайомившись з матеріалами справи

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

доІнгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області, пр. Богоявленський, 55-е, м. Миколаїв, 54018

провизнання протиправним та скасування рішення від 20.01.2017 р. № 5/4 та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 20.01.2017 року № 5/4 щодо відмови в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком періоди роботи з 20.11.1988 року по 01.09.2001 рік в Засільській восьмирічній школі Жовтневого району Миколаївської області;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком з 24.11.2017 року.

Суд ознайомився із позовом та встановив наступне.

Частиною 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однією з позовних вимог позивача є визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 20.01.2017 року № 5/4 щодо відмови в призначенні пенсії за віком. Як зазначає у своєму позові позивач, вона дізналася про рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком з листа відповідача 22.12.2017 року.

Позивач звернулась з цим позовом 31.07.2019 року, тобто через один рік та сім місяців з моменту, коли вона дізналась про рішення 20.01.2017 року.

Таким чином, позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом, заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням підстав для поновлення строку до суду не подала, лише зазначила в тексті позову таке: " ... адміністративний суд не повинен застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду як підставу відмови у задоволенні позову у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою доходу як складової конституційного права на соціальний захист, до якого належить, зокрема, й пенсія."

Зазначена думка позивача не розцінюється судом як заява про поновлення пропущеного строку із зазначенням підстав для поновлення строку.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Процитована вище норма ст. 122 КАС України встановлює строки, в межах яких особа може звернутись до адміністративного суду, а саме: строк встановлений КАС України становить шість місяців або такий строк може визначатись іншими законами.

Так, відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, виплата пенсії за минулий час може проводитись без обмеження строку лише у випадку, якщо така пенсія нарахована, але не виплачена з вини органу.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 646/6250/17: " ... З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом."

Проте, як свідчать матеріали справи, пенсія позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, адже не призначена відповідачем, тому вищезазначений висновок Верховного Суду не може бути застосований до спірних правовідносин. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень зазначеної норми для застосування строків звернення з цим позовом до суду.

Відтак, застосуванню підлягають норми КАС України, який обмежує строк звернення шестимісячним терміном, який позивач пропустила, адже предметом позову є право позивача на пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім того, суд перевірив відповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України, і дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем судовий збір не сплачено та не надано документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, натомість позивач разом з позовом подала клопотання про звільнення від сплати судового збору. Своє клопотання позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі в зв`язку з непризначенням відповідачем пенсії.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

Так, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, підстави для задоволення заяви позивача про звільнення від сплати судового збору відсутні, адже позивач, заявляючи клопотання про звільнення її від сплати судового збору та обґрунтовуючи його скрутним матеріальним становищем, не надала жодного доказу на підтвердження скрутного становища.

Позивачем заявлено три немайнові вимоги, які пов`язані між собою, тому сплата судового збору за ці вимоги справляється як за одну позовну вимогу.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 768,40 грн.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 768,40 грн. за три немайнові вимоги.

Судовий збір сплачується на рахунок №4007, отримувач коштів УК у м. Миколаїв (м. Миколаїв/22030101), код отримувача 37992781, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу: судовий збір за позовом (ПІБ, ідентифікаційний код/серія та номер паспорта позивача).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 161, 169, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до Миколаївського окружного адміністративного суду:

- заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати підстави для поновлення строку;

- документ про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

4. Ухвала про залишення позовної заяви без руху набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України, оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Мороз