Справа № 240/4859/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4859/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

05 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснювати виплату перерахованої пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04 квітня 2019 року, просив:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо встановлення розстрочки у виплаті перерахованої пенсії за період з 01 січня 2018 року по теперішній час;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розрахувати та виплатити заборгованість з нарахування компенсації втрати частини доходів з виплати сум пенсії без урахування розстрочки і передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" за період з 01 січня 2018 року по дату прийняття рішення по даній справі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області проводити виплату перерахованої пенсії в повному обсязі без урахування розстрочки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" за період з 01 січня 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач при вчиненні оскаржуваних дій, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відповіді на відзив апелянт заперечив наведені у ньому доводи, зазначивши про їх необґрунтованість. Також просив задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача також не з`явився в судове засідання.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вставлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 01 січня 2005 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На виконання постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" від 21 лютого 2018 року № 103 (далі - Постанова №103) позивачу проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року.

15 березня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій просив надати роз`яснення щодо перерахунку пенсії (а.с.18).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №В-1805 від 13 квітня 2018 року повідомило позивача, що пенсія перерахована та виплачується відповідно до чинного законодавства. Щодо виплати перерахованого відповідно до Постанови № 103 підвищення пенсії з 01 січня 2018 року, зазначено, що вказана виплата проводиться у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 % підвищення; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75% підвищення; з 01 січня 2020 року - 100 % відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року (а.с.19).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.

Разом із тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII частину 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: "усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій". Вказана норма набрала чинності з 01 січня 2017 року.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2017 року законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат.

Згідно з пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" 17 липня 1992 року № 393 (в редакції постанови Кабінету Міністрів № 103 від 21 лютого 2018 року) перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", проводиться на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно та схеми тарифних розрядів за основними типовими посадами.

На момент прийняття цієї постанови стаття 63 Закону №2262-ХІІ діяла в новій редакції і відповідно для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням розмірів грошового забезпечення у згідно з цією постановою необхідно було прийняти відповідне рішення Кабінету Міністрів України щодо порядку, умов та розмірів перерахунку.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року № 103, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова № 103), ухвалено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704.

Відповідно до пункту 2 Постанови №103 (в редакції на час здійснення позивачу перерахунку пенсії) виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 01 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Отже, військовослужбовцям та деяким іншим особам перерахунок пенсій здійснюватиметься із урахуванням трьох складових оновленого грошового забезпечення, визначеного на 01 березня 2018 року - окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.

Виплата перерахованих пенсій здійснюватиметься поетапно починаючи з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 01 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Органи Пенсійного фонду України здійснюватимуть перерахунок пенсій на підставі довідок про складові оновленого грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, які будуть видані відповідними міністерствами та відомствами.

Таким чином, зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право шляхом прийняття відповідної постанови встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Колегія суддів звертає увагу, що провадження у даній адміністративній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі № 826/4958/18.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі № 826/4958/18 за результатами розгляду апеляційної скарги рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Підставою для закриття провадження у справі № 826/4958/18 слугувало те, що предметом спору у даній справі був нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України а саме, постанова Кабінету Міністрів України № 103, який поширюється на невизначене коло осіб, а судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року (набрало законної сили 05 березня 2019 року), у справі № 826/3858/18 вже вирішено питання законності цього нормативно-правового акту, положення якого визнано протиправним і нечинним згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" втратили чинність з 05 березня 2019 року.

При цьому колегія суддів зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України № 103 на час вчинення спірних дій не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Визнання нечинними пунктів 1, 2 Постанови № 103 згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05 березня 2019 року, не може мати наслідком визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії, які були вчинені відповідачем до визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №103.

При цьому посилання апелянта на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 103 врегульовані строки виплати пенсій, а не порядок проведення перерахунку, є необґрунтованим, оскільки зворотнє випливає із буквального тлумачення норм зазначеної Постанови та її назви.

Враховуючи, що відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність, статті 63 Закону № 2262-ХІІ в попередній редакції, а також не враховувати Постанову № 103.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, здійснюючи виплату суми пенсії у розмірі 50 % підвищення до пенсії позивача, перерахованої з 01 січня 2018 року згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 103 та № 704 від 30 серпня 2017 року, діяв відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 103 та не порушив вимог частини 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ.

Колегія суддів зазначає, що збільшення грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців, з яким Порядок № 45 раніше пов`язував виникнення підстав для перерахунку пенсії, відбулося з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, якою затверджені нові розміри грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців.

Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року набрала чинності лише 01 березня 2018 року.

Постанова Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року набрала чинності раніше - 24 лютого 2018 року, тобто, до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, Кабінет Міністрів України встановив правила виплати перерахованої пенсії.

При цьому, станом на 01 серпня 2018 року частина 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ діяла в новій редакції, згідно з якою перерахунок пенсії пов`язувався з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови щодо умов та порядку перерахунку пенсії, а без прийняття такої постанови перерахунок пенсії був би неможливим.

Також у пункті 2.1 рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У пункті 2.2 цього рішення Конституційний Суд України вказав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3статті 116 Конституції України).

В рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України звернув увагу на те, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади.

Отже, політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення проведення якої на підставі пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26 червня 2014 року, пункт 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання" якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №103, яка була чинною до 05 березня 2018 року, прямо передбачено порядок виплати перерахованих пенсій колишнім військовослужбовцям у спосіб, здійснений відповідачем у справі (виплата 50 % підвищення).

З огляду зазначене, підстави на збільшення пенсії позивачу були відсутні, які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів з виплати суми пенсії (без урахування розстрочки) колегія суддів зазначає, що судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення розстрочки у виплаті перерахованої пенсії за період з 01 січня 2018 року по теперішній час, то позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів з виплати суми пенсії, як похідна, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Крім того, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснювати виплату пенсії у повному обсязі без урахування розстрочки, також не підлягає задоволенню, оскільки захисту підлягає лише порушене право, а тому суд не може вирішувати спір на майбутнє щодо правовідносин, які ще не настали.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.