Справа № 640/9403/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2019 року № 640/9403/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - позивач) з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн. від 17.05.2019, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бялим М.Г. по ВП № 57977110 в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним як боржником здійснено усіх можливих дій у межах своїх повноважень щодо виконання покладених на нього судом зобов`язань та вважає, що державний виконавець перед винесенням постанови про накладення штрафу повинен був чітко встановити виконання вимог виконавчого документа боржником.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2019 вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу встановлено строк для подання письмового відзиву на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження № 57977110.

Відповідачем в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано, у зв`язку з чим, суд на підставі вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу за наявними матеріалами справи.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 в адміністративній справі №826/5221/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2016, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 №900-VIII, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 №988, «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268» від 18 листопада 2015 №947;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 №900-VIII, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 №988, «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268» від 18 листопада 2015 №947 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії виданої Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 07.06.2017 № 22/6-2715.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

На виконання рішення суду 05.12.2018 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №826/5221/18.

Державним виконавцем на підставі виконавчого листа №826/5221/18, виданого 05.12.2018 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57977110 від 28.12.2018, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

В зв`язку з невиконанням боржником рішення суду державним виконавцем 11.02.2019 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В подальшому, за невиконання рішення суду 17.05.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладання штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Позивач вважає, що постанова про накладення штрафу є передчасною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами 5 та 6 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частини першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII).

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з метою виконання рішення суду надіслано державному виконавцю листа від 26.02.2019 №39528/07, відповідно до якого повідомив, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються добровільно органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» у березні 2018 року Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 відповідно до довідки від 16.03.2018 №22/6-2715 (із зазначеним грошовим забезпеченням - 13619,93 грн.). За період з 01.01.2016 по 31.12.2017 нараховані кошти в загальній сумі 109 957,44 грн., які будуть виплачені ОСОБА_1 в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103. Різницю пенсії з 01.01.2018 по 31.03.2018 в сумі 13744,68 грн. виплачено ОСОБА_1 у квітні 2018 року. Після проведеного перерахунку розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 01.01.2018 становить 7490,96 грн. Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.08.2018 у справі № 826/5221/18 Головним управлінням у грудні 2018 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням (перерахунок згідно з 01.01.2016 на підставі довідки від 07.06.2017 № 22/6-2715, із зазначеним грошовим забезпеченням - 13574,61 грн.).Оскільки розмір пенсії після проведеного перерахунку зменшується, доплата різниці пенсії відсутня.

Крім того, позивачем подано службову записку відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №21 від 15.02.2019 №70, згідно якої підтверджено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 Управлінням у грудні 2018 року здійснено перерахунок ОСОБА_1 на підставі довідки від 07.06.2017 № 22/6-2715 та оскільки розмір пенсії після проведення перерахунку зменшився, доплата різниці пенсії відсутня. З 01.01.2019 розмір пенсії ОСОБА_1 не змінюється і становить 7490,96 грн.

На підставі зазначеного вище, суд вважає, що позивачем виконано рішення суду в повному обсязі, а саме здійснено перерахунок та здійснюється виплата пенсії ОСОБА_1 .

Враховуючи встановлення під час судового розгляду виконання судового рішення та здійснення виплат пенсії ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн. від 17.05.2019 прийнята без урахування всіх обставин невиконання судового рішення, а тому підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Всупереч цьому, відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності винесення постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду, у зв`язку з цим, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 72-77, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн. від 17.05.2019, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бялим М.Г. по виконавчому провадженню № 57977110.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 287, 293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко