Справа № 809/507/17
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2019 р. справа № 809/507/17
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Шумея М.В.
суддів: Григорука О.Б.,
Чуприни О.В.,
секретаря судового засідання - Шпак М.М.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 , представниці позивача - ОСОБА_2 ,
представників відповідача - Гавадзина М.В., Бабій Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу №474-о від 06.03.2017, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
05.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу №474-о від 06.03.2017, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення вимог статті 40 Кодексу законів про працю України, оскаржуваним наказом звільнив позивача 10.03.2017 з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з поставкою на військовий облік). Вважає наказ 474-о від 06.03.2017 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в день звільнення позивач перебував на лікарняному, а себе таким, що підлягає поновленню на роботі, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2017, залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
За наслідками касаційного оскарження 12.12.2018, Верховним судом у складі судді Касаційного адміністративного суду прийнято постанову, якою скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019, справу № 809/507/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу №474-о від 06.03.2017, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - прийнято до провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду та призначено до розгляду вказану справу з викликом сторін. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Зобов"язано Державну фіскальну службу України у десяти денний строк з дня отримання даної ухвали подати до суду наступні письмові документи (докази): - інформацію про наявність вакантних посад, як рівнозначних так і нижчих посад на момент звільнення ОСОБА_1 ; - інформацію про те чи пропонувалися ОСОБА_1 всі наявні вакансії, які відповідають кваліфікації працівника як рівнозначних, так і нижче посад; - довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягали звільненню; - особову справу ОСОБА_1 .
18.03.2019 Державіна фіскальна служба України подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та не погоджується із позицією позивача, вважає її необґрунтованою та безпідставною. Просить відмовити у задоволенні позову.
19.03.2019 Державна фіскальна служба України подала суду на виконання вимог ухвали від 28.02.2019 письмові докази.
27.03.2019 позивач подав суду клопотання про витребування доказів.
09.04.2019 позивач подав до суду письмові пояснення щодо позову в порядку визначеному статтею 166 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019, клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі № 809/507/17 - задоволено частково.
10.05.2019 представник відповідача подав суду клопотання про долучення письмових доказів на 84 аркушах.
16.05.2019 представниця позивача подала до суду додаткові письмові пояснення по справі в порядку визначеному статтею 166 КАС України.
06.06.2019 представниця відповідача подала суду додаткові письмові пояснення по справі разом із письмовими доказами на 29 арк.
24.06.2019 представниця позивача подала суду клопотання про витребування доказів у відповідача.
17.07.2019 представниця позивача подала суду додаткові пояснення по справі в порядку визначеному статтею 166 КАС України.
Позивач та його представниця в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні.
Розглянувши справу в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, відзив, додаткові пояснення, судом встановлені наступні обставини справи.
06.03.2017 наказом в. о. голови Державної фіскальної служби України "Про звільнення ОСОБА_1 " за №474-о, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 за №114 та пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 за 236, у зв`язку із зміною організаційної структури та скорочення штату відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з поставкою на військовий облік) за підпунктом "г" пункту 64 (через скорочення штатів) при відсутності можливості подальшого використання на службі з 10.03.2017 підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-992933), заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.
Підставою для звільнення позивача з роботи слугувало попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 28.12.2016, додаток до попередження про наступне вивільнення від 06.03.2017 за №1, лист ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 06.03.2017 за №829/8/09-19-04-31, наказ ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 20.12.2016 за №1335 "Про введення в дію змін до організаційної структури та штатного розпису ГУ ДФС в області".
09.03.2017 в. о. начальника Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України листом за №3234/с/99-99-22-06-14 запропоновано позивачу прибути до Державної фіскальної служби України для ознайомлення з наказом ДФС від 06.03.2017 за №474-о та отримання трудової книжки. Додатково повідомлено про отримання трудової книжки через іншу особу, за дорученням, або за письмовою згодою про надіслання трудової книжки на зазначену у заяві адресу.
09.03.2017 в. о. начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області видав наказ за №76-о "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України" та звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з поставкою на військовий облік) за підпунктом "г" пункту 64 (через скорочення штатів) при відсутності можливості подальшого використання на службі, 10.03.2017 підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-992933), заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.
10.03.2017 о 16:06 позивач ознайомлений із наказом в. о. голови Державної фіскальної служби України "Про звільнення ОСОБА_1 " за №474-о від 06.03.2017, що підтверджується наказом за №76-о від 09.03.2017 "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України" та затвердженим у ньому позивачем підписом та поясненнями.
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114.
Підпунктом "г" пункту 64 вказаного Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі. При цьому, порядок звільнення осіб у зв`язку із скороченням штату, Положенням не визначений.
Суд зазначає, що під час вирішення адміністративних спорів із публічної служби пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів, а в питаннях, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.
Тобто, до спірних правовідносин щодо звільнення працівників податкової міліції через скорочення штату, на переконання суду, мають застосовуватись норми Кодексу законів про працю України.
Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Так, згідно з пунктом першим частини першої статті 40 цього Кодексу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
При цьому, частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності , особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Згідно наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області ДФС України від 20.2.2016 № 1335 Про введення в дію змін до організаційної структури та штатного розпису ГУ ДФС в області введено в дію затверджений Головою ДФС України Р ОСОБА_3 Насіровим штатний розпис на 2016 рік, з якого вбачається - кількість штатних посад відділу внутрішньої безпеки становить 8 посад, а саме: 1. Начальник відділу 2. Заступник начальника відділу; 3. Старший оперуповноваженнй з особливо важливих справ; 4. Старший оперуповноваженнй з особливо важливих справ; 5. Старший оперуповноваженнй з особливо важливих справ; 6. Старший оперуповноваженнй з особливо важливих справ; 7. Старший оперуповноважений; 8. Головний державний ревізор-інспектор;
Відповідно до штатного розпису на 2017 рік ГУ ДФС в Івано-Франківській області, затвердженим Головою ДФС України ОСОБА_4 Насіровим 15.02.2017 року кількість штатних посад у відділі внутрішньої безпеки становить 8 посад а саме: 1. Начальник відділу; 2. Старший оперуповноважений з особливо важливих справ; 3. Старший оперуповноважений з особливо важливих справ; 4. Старший оперуповноважений з особливо важливих справ; 5. Головний державний ревізор-інспектор; 6. Головний державний ревізор-інспектор;
Сектор протидії корупції в митній сфері (який створений у структурі відділу внутрішньої безпеки): 1. Завідувач сектору; 2. Старший оперуповноважений з особливо важливих справ.
Судом встановлено, що як і до реорганізації відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області, так і після реорганізації зазначеного відділу загальна кількість штатних посад не змінилася, оскільки скорочення штатної чисельності працівників не відбулося.
Слід зазначити, що пунктом 1.1 Посадової інструкції заступника начальника відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області визначено, що заступник начальника відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області здійснює свою діяльність з мстою забезпечення ДФС, її територіальних органах безпеки діяльності, а також державних службовців та працівників від протиправних посягань, пов`язаних із виконанням ними службових обов`язків, заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією в територіальних органах ДФС, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать ло сфери її управління, у межах передбачених законом повноважень, контролю за виконанням правил поведінки посадових осіб ДФС та її територіальних органах.
Пунктом 2.1 Положення "Про сектор протидії корупції в митній сфері відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області передбачено, що основними завданнями Сектору є:
- забезпечення заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією в ГУ ДФС в областях, митниці. у межах передбачених законом повноважень;
- забезпечення у ГУ ДФС в області, митниці безпеки діяльності, а також державних службовців та працівників від протиправних посягань, пов`язаних із виконанням ними службових обов`язків.
З наведеного вбачається той факт, що на заступника начальника відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області покладалися такі ж самі завдання, як і на новостворений сектор протидії корупції в митній сфері відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області.
Відповідно до штатного розпису ДФС України за 2019 рік, затверджений в.о. Голови ДФС України О. Власовим на сьогоднішній день у складі Головного управління (Департаменту) внутрішньої безпеки функціонують: Відділ оперативного забезпечення територіальних органів ДФС центральних регіонів України; Відділ оперативного забезпечення територіальних органів ДФС західних регіонів України; Відділ оперативного забезпечення територіальних органів ДФС східних регіонів України; Відділ оперативного забезпечення територіальних органів ДФС південних регіонів України; Відділ оперативного забезпечення територіальних органів ДФС північних регіонів України.
Із викладеного вбачається, що у всіх вищенаведених відділах введено посади: начальника відділу, заступника начальника відділу, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ, головного державного ревізора-інспектора.
Позивач стверджує, що при попередженні про звільнення відповідачем не запропоновано позивачу інші посади у реорганізованій установі. Представником відповідачів зазначене твердження в ході судового розгляду справи не спростовано.
Таким чином, позивач не може бути звільнений за підпунктом "г" (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) пункту 64 Положення №114, оскільки відповідачами жодним чином не вживалися заходи для використання позивача на службі на іншій посаді.
Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, ДФС України зобов`язано було запропонувати позивачу вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.
Суд зазначає, що представником відповідача не надано доказів пропонування позивачу інших вакантних посад при попередженні про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби, а також доказів щодо відсутності можливості подальшого використання позивача на службі. Суд вважає, що відповідачами не було вжито заходів для реального фактичного працевлаштування позивача.
Також суд зазначає про те, що недотримання відповідачами процедури звільнення (пропонування вакантних посад) не може свідчити про законність оскаржуваних наказів про звільнення позивача згідно з підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штату - при відсутності можливості подальшого використання по службі).
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ Державної фіскальної служби України № 474-о від 06.03.2017 року про звільнення підполковника податкової міліції - заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківсткій області за пп. "г" (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) п. 64 Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ, не відповідають приписам, встановленими ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки є необґрунтованими та прийнятими не на підставі Кодексу законів про працю України і Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку з чим, позовні вимоги про їх скасування, підлягають до задоволення, а позивача необхідно поновити на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківсткій області.
Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на не проходження позивачем атестації, як обумовленої підстави для звільнення, з огляду на наступне.
Атестація - процедура визначення рівня, кваліфікації знань, практичних навиків, ділових якостей працівників і встановлення їх відповідності (не відповідності) робочим місцям, посадам, які вони займають, виявлення їх потенціальних можливостей. Мета атестації - раціональне розміщення працівників, ефективне використання їх знань, навичок, умінь. За результатами атестації керівник організації має право приймати рішення щодо: підвищення (пониження) працівника в кваліфікаційній категорії; підвищення (пониження) посадового окладу; визначення винагород; вирішення підвищення кваліфікації, набуття нової спеціальності. Основне завдання атестації - не контроль виконання, а виявлення резервів підвищення рівня віддачі працівників. Атестація - спеціальна комплексна оцінка сильних і слабких сторін працівників (знань, навиків, умінь, рис характеру), рівня їх відповідності вимогам посади, діяльності та їх результативності.
Реорганізація - це повна або часткова заміна власників корпоративних прав підприємства, зміна організаційно-правової форми організації бізнесу, ліквідація окремих структурних підрозділів або створення на базі одного підприємства кількох, наслідком чого є передача або прийняття його майна, коштів, прав та обов`язків правонаступником.
Слід звернути увагу, що згідно Наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківської області ДФС України № 1335 від 20.12.2016 у ДФС України відбулася реорганізація, а не атестація. Також суд зазначає, що законодавством не передбачено атестації робочих місць для проведення реорганізації.
В ході судового засідання досліджувалося та встановлено судом, що позивач 10.03.2017 знаходився на лікуванні, при цьому будучи в цей на робочому місці, що не заперечується сторонами, однак дана обставина не лягла в основу оскаржувананого рішення.
Щодо позовної вимоги стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
З огляду на неправомірність дій відповідачів щодо звільнення позивача з публічної служби до стягнення, відповідно до вимог статті 235 КЗпП України, підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення, по день прийняття рішення суду у цій справі.
В матеріалах справи міститься довідка видана Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області на вимогу Івано-Франківського окружного адміністративного суду, з якої вбачається, що станом на момент звільнення 10.03.2017 місячне грошове забезпечення підполковника податкової міліції Сироти Юрія Ярославовича - заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області становить - 6545,00 грн.
Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивач був звільнений 10.03.2017 року. Останній день роботи є днем звільнення. Період вимушеного прогулу склав 864 календарних днів (з 11.03.2017 по 31.03.2017 - 21 календарний день; квітень 2017 - 30 календарних днів; травень 2017 - 31 календарний день; червень 2017 - 30 календарних дні; липень 2017 - 31 календарний день; серпень 2017 - 31 календарний день; вересень 2017 - 30 календарних днів; жовтень 2017 - 31 календарний день; листопад 2017 - 30 календарних днів; грудень 2017 - 31 календарний день; січень 2018 - 31 календарний день; лютий 2018 - 28 календарних днів; березень 2018 - 31 календарний день; квітень 2018 - 30 календарних днів; травень 2018 - 31 календарний день; червень 2018 - 30 календарних днів; липень 2018 - 31 календарний день; серпень 2018 - 31 календарний день; вересень - 30 календарних днів; жовтень 2018 - 31 календарних дні; листопад 2018 - 30 календарних дні; грудень 2018 - 31 календарний день; січень 2019 - 31 календарний день; лютий 2019 - 28 календарних днів; березень 2019 - 31 календарний день; квітень 2019 - 30 календарних днів; травень 2019 - 31 календарний день; червень 2019 - 30 календарних днів; з 01.07.2019 по 22.07.2019 - 22 календарних дні) з 11 березня 2017 року по 22 липня 2019 року (день ухвалення рішення).
Враховуючи зазначене, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Державної фіскальної служби України становить 185793,60 грн.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до задоволення.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).
Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя: Шумей М.В.

Судді: Григорук О.Б.

Чуприна О.В.

Рішення складене в повному обсязі 25.07.2019