Справа № 826/19092/16
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг до Державної регуляторної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Оранта-Життя" про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомісія, позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної регуляторної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження №113 від 28.10.2016.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 10 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, рішенням Нацкомісії від 30.07.2009 №206-СЖп ПрАТ «СК «Оранта-життя» надано безстрокову ліцензію на здійснення страхової діяльності.

28.07.2016 прийнято наказ Нацкомісії від №217 «Про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю)».

На виконання вказаного наказу інспекційна група Нацкомісії прибула за адресою ПрАТ «СК «Оранта-життя» та вручила повноважній особі ПрАТ «СК «Оранта-життя» запити про надання документів від 15.08.2016 №1, №2 та №3.

З огляду на технічні проблеми з програмним забезпеченням у ПрАТ «СК «Оранта-життя» документів, вказаних у запиті №1, у пунктах 8, 9, 14, 15 запиту №2 та в пунктах 6-16 запиту №3, - на надано.

Враховуючи викладене інспекційною групою Нацкомісії складено акт від 05.09.2016 №71/13/6-09 про відмову ПрАТ «СК «Оранта-життя» у проведенні перевірки Нацкомісією.

Констатуючи не допуск уповноважених осіб Нацкомісії до проведення перевірки з огляду на акт від 05.09.2016 №71/13/6-09 та на підставі статті 39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пункту 8 частини другої, частиною статті 16 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Нацкомісія прийняла розпорядження від 06.09.2016 №2178 про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності ПрАТ «СК «Оранта-життя».

ПрАТ «СК «Оранта-життя» не погодилось із розпорядженням Нацкомісії від 06.09.2016 №2178 та оскаржило таке розпорядження шляхом подання скарги до Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України.

Згідно рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС України від 25.10.2016 №20.2 вказану скаргу ПрАТ «СК «Оранта-життя» задоволено. Зобов`язано Нацкомісію усунути порушення вимог пункту 3 частини другої статті 6, пункту 8 частини другої статті 16, частини сьомої статті 19 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», скасувавши розпорядження від 06.09.2016 №2178 про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності ПрАТ «СК «Оранта-життя».

На підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України від 25.10.2016 №20.2, Державною регуляторноою службою України прийнято розпорядження від 28.10.2016 №113, яким зобов`язано Нацкомісію усунути порушення вимог пункту 3 частини другої статті 6, пункту 8 частини другої статті 16, частини сьомої статті 19 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», скасувавши розпорядження від 06.09.2016 №2178 про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності ПрАТ «СК «Оранта-життя» та повідомити Державну регуляторну службу України про виконання цього розпорядження.

Не погодившись із розпорядженням Державної регуляторної служби України від 28.10.2016 №113 Нацкомісія звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року №724 (далі - Положення), Державна регуляторна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Пунктом 2 Положення визначено, що Державна регуляторна служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 3 Положення на Державну регуляторну службу України покладається ряд основних завдань, одним з яких є реалізація державної регуляторної політики, політики з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Підпунктом 29 пункту 4 Положення про Державну регуляторну службу України, передбачено, що Державна регуляторна служба України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, видає відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, серед іншого: здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування; утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" встановлено, що Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Регламент Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Державної регуляторної служби України від 14 липня 2015 року №783/40 (далі - Регламент).

Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування при ДРС не є органом влади та не здійснює владні управлінські функції, і не є юридичною особою.

Обов`язками Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування є:

- розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування;

- розгляд звернень органів ліцензування або спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування щодо проведення позапланових перевірок додержання ліцензіатами вимог ліцензійних умов на підставах, передбачених пунктами 4 та 5 частини дев`ятої статті 19 цього Закону (частина друга статті 5 Закону).

Рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування приймається більшістю голосів її членів і оформлюється протокольним рішенням, що підписується особою, яка головувала на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, та секретарем ради, який призначається головою ради з числа її членів (частина одинадцята статті 5 Закону).

Пунктом 8 частини першої статті 4 України "Про ліцензування видів господарської діяльності", встановлено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування (ДРС) видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Отже, повноваження ДРС видавати розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування прямо передбачено Законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне розпорядження видано Державною регуляторною службою України на підставі рішення Експертно-апеляційної ради, тобто на підставі, в межах та у спосіб, визначених частиною першою статті 4 та частинною одинадцятою статті 5 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що розпорядження від 06.09.2016 №2178 прийнято на підставі пункту 8 частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» - ліцензія ПрАТ «СК «Оранта-життя» анульована у зв`язку із складанням акту про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування.

Отже, розпорядження від 06.09.2016 №2178 прийнято позивачем за наслідками перевірки ПрАТ «СК «Оранта-життя», яка проведена згідно Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та за своїм змістом є перевіркою додержанням ПрАТ «СК «Оранта-життя» вимог ліцензійних умов.

За приписами частини першої, пункту 8 частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Згідно частини другої статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензійні умови та зміни до них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, визначених законом.

Тобто, до видання Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, яким затверджуються ліцензійні умови провадження відповідного виду господарської діяльності, підстави для здійснення контролю за їх додержанням відсутні, оскільки відсутній предмет здійснення таких заходів.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент проведення перевірки ПрАТ «СК «Оранта-життя» ліцензійні умови провадження господарської діяльності з провадження діяльності у сфері страхування Кабінетом Міністрів України затверджені не були.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №913 та набрали чинності 10.12.2016.

При цьому, Нацкомфінпослуг, як органу ліцензування відсутні правові підстави для проведення перевірки Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 28 серпня 2003 року № 40, оскільки останні, в порушення частини першої статті 1, частини другої статті 9 Закону не затверджені Кабінетом Міністрів України, а отже суперечать Закону.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва про обґрунтованість висновків Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України, які викладені у рішенні від 25.10.2016 №20.2, та на підставі яких Державною регуляторною службою України прийнято розпорядження від 28.10.2016 №113. Відповідно, розпорядження від 28.10.2016 №113 є законним та обґрунтованим.

Твердження позивача викладені в апеляційній скарзі про те, що в основу оскаржуваного розпорядження не було покладено порушення Нацкомісією статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», колегія суддів оцінює критично, оскільки ДРС видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС.

Так, з протоколу засідання Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 25.10.2016 № 12-16 вбачається, що частиною першою статті 1 Закону № 222 визначено, що ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії. Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону № 222 ліцензійні умови та зміни до них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженім органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України. На даний час Кабінетом Міністрів України не затверджено відповідні Ліцензійні умови. Починаючи з 28 червня 2015 року, органи ліцензування можуть здійснювати контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, виданих відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону. До видання Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, яким затверджуються ліцензійні умови провадження відповідного виду господарської діяльності, підстави для здійснення контролю за їх додержанням відсутні, оскільки відсутній предмет здійснення таких заходів, а також прийняття рішень за результатами заходів контролю.

Посилання скаржника на те, що розпорядженням Державної регуляторної служби України зобов`язано Нацкомісію вчинити дії, які входять до дискреційних повноважень позивача, що свідчить про втручання Державної регуляторної служби України до виключної компетенції Нацкомісії, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не приймалось жодного рішення замість суб`єкта владних повноважень, а лише зобов`язано Нацкомісію вчинити певні дії у зв`язку з порушенням законодавства у сфері ліцензування.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 05.08.2019 року.