Справа № 200/9692/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 р. Справа№200/9692/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності по невиконанню вимог п. 1, п. 2, абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язання відповідно до абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, та винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58507005.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.02.2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0540/5356/18-а, виданого на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №0540/5356/18-а від 17.10.2018 року, проте рішення не виконано, що є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 27.07.2019 року відповідач ухиляється від виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на адресу позивача не надходить повідомлення про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та відповідач не виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим, відповідач проводить формальну переписку з позивачем, створюючи враження проведення виконавчих дій по примусовому виконанню судового рішення №0540/5356/18-а від 17.10.2018 року. З огляду на наведене, позивач просить у судовому порядку визнати протиправною бездіяльність відповідача, та зобов`язати направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення відповідно до абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58507005.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі з проведенням судового засідання та повідомленням сторін, а також залучено у якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (надалі за текстом - УПФУ у Краматорську, третя особа).

У відзиві на позов від 07.08.2019 року представник відповідача зазначив, що листом від 13.03.2019 року №4197/03/34 боржник повідомив державного виконавця, що в межах своєї компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду в повному обсязі, а саме нараховано заборгованість згідно рішенню суду до відкриття виконавчого провадження, фінансування пенсій, а також заборгованості за рішеннями суду, контроль за виплатою проводиться розпорядниками вищого рівня. Крім того, судовою практикою (зокрема Першого апеляційного адміністративного суду та Верховного суду) визначено, що відсутність бюджетних асигнувань на виконання рішення суду у державного органу є поважною причиною для його невиконання, тому враховуючи, що виплата пенсії не проведена у зв`язку з відсутністю фінансування, застосування заходів, визначених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними. Разом з тим, державний виконавець звертався до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду №0540/5356/18-а від 17.10.2018 року, але ухвалою суду від 19.06.2019 року у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено. Таким чином, сума заборгованості у розмірі 110 997,89 грн. обліковується на особовому рахунку пенсіонера ОСОБА_1 , а виплата буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до постанови № 365. Отже, всі заходи примусового виконання відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» були здійснені і те, що вони скасовуються судами як необґрунтовані, не спростовує факт їх вчинення. У зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У поясненнях на позов представник третьої особи зазначив, що Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виконано рішення суду, проведено нарахування заборгованості за період з березня 2016 року на загальну суму 110 997,89 грн. та з лютого 2019 року ОСОБА_1 отримує поточну пенсію. Тобто рішення суду виконано в межах повноважень та обов`язків, покладених на третю особу як на територіальне управління Пенсійного фонду України, оскільки фінансування пенсій, а також заборгованості за рішеннями суду проводиться розпорядниками вищого рівня. Нараховану заборгованість по пенсії у розмірі 110 997,89 грн. управлінням включено до потреби у коштах на виплату за рішеннями суду та направлено 31.01.2019 року листом №832/03/45 до головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішеннями суду. Таким чином, представник третьої особи вважає, що в межах своїх повноважень управління здійснило всі необхідні та можливі заходи для виконання судового рішення.

Позивач до судового засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі.

Представники відповідача та третьої особи надали заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17 жовтня 2018 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 0540/5356/18-а прийнято рішення, згідно якому адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року, зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року (а.с. 10-13).

14 січня 2019 року у наведеній адміністративній справі виданий виконавчий лист, у відповідності до якого зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року (а.с. 14).

31 січня 2019 року та 01.08.2019 року управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області звернулось до головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з інформацією щодо потреби у коштах на виплату заборгованості пенсій за рішеннями суду станом на 31.01.2019 року та 01.08.2019 року (а.с. 79-87).

28 лютого 2019 року постановою відповідача відкрито виконавче провадження із примусового виконання вказаного вище виконавчого листа (ВП № 58507005), на підставі заяви позивача (а.с. 15, 99-105).

13 березня 2019 року управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило державного виконавця про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 року у справі №0540/5356/18-а, в межах своєї компетенції (а.с. 105-116), у зв`язку з чим відповідач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про зміну порядку і способу виконання рішення для повного фактичного та своєчасного виконання рішення суду (а.с. 117-126).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у задоволенні заяви відповідача відмовлено у повному обсязі (а.с. 127-128).

19 червня 2019 року позивач звернувся до державного виконавця з заявами, в яких просив своєчасно винести постанову про закінчення виконавчого провадження, на що листами від 10.07.2019 року №8945/02.1-39/13330 та від 19.07.2019 року №8949/02.1-39/13961 державний виконавець повідомив позивача, що у нього відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження так як рішення суду не виконано в повному обсязі (а.с. 129-132).

01 липня 2019 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою, на яку отримав лист від 22.07.2019 року №14012, в якому з посиланням на судову практику Донецького апеляційного адміністративного суду визначено, що відсутність бюджетних асигнувань на виконання рішення суду у державного органу є поважною причиною для його невиконання, а отже, враховуючи, що виплата пенсії не проведена у зв`язку з відсутністю фінансування, застосування заходів, визначених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними (а.с. 16, 135-136).

Також, на звернення позивача управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило листом від 14.02.2019 року №54/Р-01-01-08/3127/02/34, що згідно рішенню Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 №0540/5356/18-а та ухвалі Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2018 року про зобов`язання управління поновити нарахування пенсії з 01.03.2016, в січні 2019 року здійснено нарахування пенсії, отже рішення суду виконане (а.с. 17).

Станом на дату прийняття даного рішення, доказів перерахування позивачу нарахованих грошових сум у виконання виконавчого листа від 14 січня 2019 року у справі №0540/5356/18-а, надані не були.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 ст. 18 вказаного Закону визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як вбачається з ч. 3 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 63 вказаного Закону виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ст. 75 вказаного Закону, яка визначає відповідальність за невиконання рішення, що, зокрема, зобов`язує боржника вчинити певні дії, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Вказана стаття, як і спеціальний закон, не містить норм, які б звільняли боржника від відповідальності за невиконання без поважних причин рішення суду в залежності від тих чи інших обставин.

Поважними в розумінні наведених норм закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення.

Орган Пенсійного фонду України не заперечує проти того, що судове рішення, яке набрало законної сили підлягає виконанню, і невиплачену суму перерахованої на підставі такого судового рішення пенсії слід виплатити стягувачу.

У заяві, що надсилалася на адресу відповідача, він зазначав, що перераховану на підставі судового рішення суму пенсії буде виплачено за рахунок коштів Державного бюджету України.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що за відсутності відповідного фінансового забезпечення, а саме виділення коштів з Державного бюджету України, повністю виконати судове рішення в частині виплати стягувачу решти суми пенсії на сьогодні не можливо.

Згідно з п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до п. 4 вказаного Положення, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Так, відповідно до ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи наведене, невиконання органом Пенсійного фонду України судового рішення в частині повної виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Фактично, наведена обставина є невиконанням рішення суду з боку третьої особи, проте це не є невиконанням рішення суду без поважних причин.

Це не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 1291 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак, накладення на орган Пенсійного фонду України штрафу, надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, у такому випадку не захищає право особи (стягувача) на отримання бюджетних коштів.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а (провадження № К/9901/1598/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Вказані обставини були враховані державним виконавцем при здійсненні заходів примусового виконання.

А отже, суд не приймає посилань позивача на положення ч. 3 ст. 63 Закону «Про виконавче провадження», оскільки за приписами вказаної норми виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у випадку невиконання рішення суду без поважних причин, а за даних спірних правовідносин не знайшов свого підтвердження факт невиконання третьою особою рішення суду саме без поважних причин.

За наведених обставин суд вважає, що відповідач діяв у межах та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а, отже, позовні вимоги в частині визнання бездіяльності протиправною задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення відповідно до абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58507005, суд зазначає, що така вимога є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача.

Отже, враховуючи відсутність протиправної бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії стосовно відповідного виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, враховуючи відсутність протиправної бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповідності до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судове рішення складено і підписано 08 серпня 2019 року.

Рішення суду набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Чучко