Справа № 160/4966/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2019 року Справа № 160/4966/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування вимоги,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року №Ф-955-13/484 Головного Управління Державної Фіскальної Служби у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року адміністративний позов залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області додаткові докази по справі.
16 липня 2019 року на адресу суду від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Контролюючим органом було встановлено, що на 01.11.2018 року в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 18 154,10 грн., а тому така сума підлягає стягненню.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що станом на 01.11.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за обліковими даними з інформаційної системи органу доходів і зборів обліковується недоїмка станом на 01.11.2018 року у розмірі 18 154,10 грн.
Враховуючи зазначене, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 року №Ф-955-13/484.
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 року №Ф-955-13/484 позивачем 30.03.2019 було подано скаргу до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.05.2019 року №21253/6/99-99-11-05-02-25 скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 року №Ф-955-13/484 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

При цьому, згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно частини п`ятої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 абзац третій частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано жодних пояснень щодо обґрунтування обчислення позивачу суми боргу (недоїмки) у розмірі 18 154,10 грн., а також штрафу в сумі 170 грн. та не надано будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність підстав для формування вимоги.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність формування оскаржуваної вимоги, посилається виключно на облікові дані з інформаційної системи і виходить з того, що сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, а тому підлягає обчисленню та нарахуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як вбачається з облікової картки, наданої відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, недоїмка у розмірі 18 154,10 грн. за позивачем рахується станом на 01.11.2018 року.

Поряд із цим, суд зазначає про те, що будь-яких відомостей чи доказів підстав виникнення недоїмки (проведення документальних перевірок, за результатами яких було визначено недоїмку, подання позивачем звітів про нарахування спірної суми єдиного внеску), періоду її нарахування, застосованого відсотку, бази єдиного внеску, доходу позивача, на підставі якого було нараховано єдиний внесок, відповідачем не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала справа за №160/59/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2018 року № Ф-955-13/484.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року адміністративний позов по справі №160/59/19 було задоволено. Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2018 року № Ф-955-13/484 Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

Згідно з відомостями з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення по справі №160/59/19 набрало законної сили 03.05.2019 року.

Предметом оскарження по справі №160/59/19 була винесена 12 листопада 2018 року податковим органом вимога № Ф-955-13/484 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18154,10 грн. згідно відомостей з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 , за якою обліковувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 18 154,10 грн.

Тобто, судом встановлено, що відповідач сформував повторно вимогу на ту ж саму суму та із тим же номером, на тих самих підставах, оцінка, яким була надана судом та викладена у судовому рішенні по справі №160/59/19.

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом встановлено, що доказів на підтвердження правомірності прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідачем не надано, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної вимоги.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога є необґрунтованою, прийнятою не у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим підлягає скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 139, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ) про скасування вимоги - задовольнити.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року №Ф-955-13/484 Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 08.08.2019 року.

Суддя О.М. Неклеса