Справа № 2340/2851/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2851/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ключковича В.Ю., Парінова А.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) подав позов до управління державної міграційної служби України в Черкаській області (далі - управління, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби в Черкаській області № 76 від 16.05.2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , строком дії до 03.12.2016 (строку дії посвідки продовжений до 03.12.2017 та до 24.11.2018) громадянину Вірменії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби в Черкаській області від 21.05.2018 № 21 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні громадянину Вірменії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову ваідмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 18 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнтити.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 19.11.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні.

03.12.2015 року на підставі частини 13 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року (в редакції від 05.11.2015 року, чинній на момент звернення позивача), відповідачем було оформлено позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 , строком дії до 03.12.2016 року (після чого строк дії посвідки був продовжений до 03.12.2017 року та до 24.11.2018 року).

В ході перевірки матеріалів справи справи встановлено, що в паспортному документі позивача НОМЕР_2 наявні дато-штампи перетину кордону України: а саме: виїзд 18.07.2015 року, в`їзд 18.08.2015 року, виїзд 01.11.2015 року, в`їзд 03.11.2015 року, а згідно листа від 26.04.2018 року № 0.184-18686/0/15-18 Адміністрації Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону позивачем в період з 01.01.2015 по 24.04.2018 року в базі даних не виявлено.

Відподідачем також встановлено, що 01 жовтня 2015 року позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_4 , однак виїзд з території України після шлюбу відсутній. Тобто, відповідач вважає, що позивач не дотримався вимог стани 13 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року, тобто не прибув на територію України з стою возз`єднання сім`ї.

В зв`язку з чим, на підставі підпункту 1 пункту 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 (далі - Порядок 251), було прийняте оскаржуване рішення №76 від 16.05.2018 року про скасування позивачеві посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Згідно службової записки завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення від 18.07.2018 року, 29.06.2018 року громадянину Вірменії ОСОБА_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 було направлено рекомендованим листом № 684 копію рішення №76 про скасування йому посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Згідно повідомлення контрольно-довідкової служби м. Черкаси позивач рекомендований лист отримав 04.07.2018 року, що підтверджується його особистим підписом в повідомленні.

Крім того, 08.11.2017 року позивач вернувся до Соснівського PB у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 понад два роки (свідоцтво про одруження серія НОМЕР_3 видане 01.10.2015 року).

На підтвердження законності перебування на території України на момент подачі документів надав посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , видану 03.12.2015 органом 7101, підстава видачі 03/13, терміном дії до 03.12.2017 (строк дії вищевказаної посвідки було продовжено до 24.11.2018).

Після проведення додаткових перевірок відповідачем було встановлено, що при подачі заяви для отримання посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 виданої 03.12.2015 року, позивач надав паспортний документ НОМЕР_2 з датою штампом перетину кордону, що не підтвердилися при здійсненні їх перевірки (лист Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ від 26.04.2018 № 0.184-18686/0/15-18), тим самим позивач повідомив про себе неправдиві відомості.

На підставі викладеного 21.05.2018 року відповідачем було затверджено висновок за результатами розгляду матеріалів справи позивача про оформлення дозволу на імміграцію в Україну та цього ж дня було прийнято рішення № 21 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", яке було надіслано позивачеві.

16.07.2018 року до відповідача надійшов лист № 8.1/2950-18 Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України про усунення неточностей у рішенні про відмову у наданні дозволу на імміграцію позивачу. Відповідно до даного листа, за результатами додаткового розгляду встановлено, що у мотивувальнім частині висновку про відмову у наданні дозволу на імміграцію правомірно зазначено посилання на вимоги пункту 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію". Разом з тим, підставою для відмови у рішенні про скасування дозволу на імміграцію відносно позивача помилково вказано пункт 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", замість пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", що фактично є опискою, а суті рішення не змінює.

У зв`язку з цим 16.07.2018 року відповідачем було затверджено висновок про внесення змін (виправлення описки) до рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 21.05.2018 року № 21 громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким замінено "пункт - частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" на "пункт 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", про що відповідачем було повідомлено позивача листом № 7101.3-11778/71.1-18 та направлено копію рішення. 19.07.2018 року позивач отримав вищевказаний лист відповідача, що стверджується повідомленням-розпискою про вручення відправлення.

Вважаючи рішення від 21.05.2018 № 21 та № 76 від 16.05.2018 протиправними, позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно статті 4 Закону Україну "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" , іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію".

У відповідності до вимог пунктів першого та другого частини першої статті 1 вказаного закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозволом на імміграцію є рішення, що надає іноземцям та особам без громадянства право на імміграцію.

Частиною першою статті 4 Закону "Про імміграцію", встановлено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Пунктом 1 частиною 3 статті 4 цього Закону передбачено надання дозволу на імміграцію поза квотою одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9 Закону України "Про імміграцію" та пункту 10 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі - Порядок 1983) особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання.

Пунктом 3.5 розділу III Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 визначено, що працівник територіального органу ДМС при надходженні заяви про оформлення посвідки на тимчасове проживання перевіряє наявність підстав для видачі посвідки, дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в них заявах, з`ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні.

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку і перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого становою КМУ від 15.02.2012 року № 150 (далі - Порядок 150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі а в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач на момент подачі заяви для отримання посвідки на тимчасове проживання (19.11.2015 року) перебував понад дозволений йому чинним законодавством строк, тобто понад 90 днів протягом 180 днів, чим порушив підпункт 2 пункту 2 Порядку 150.

Також 01.10.2015 року позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_4 , однак виїзд з території України після шлюбу відсутній.

Відповідно до підпункту 1 пункту 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання від органу Національної поліції, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, останній для отримання посвідки надав відповідачу паспортний документ АК НОМЕР_4 з датою штампом перетину кордону, що не підтвердилися при здійсненні подальної їх перевірки, тобто позивачем повідомлено неправдиві відомості, а тому відповідач, приймаючи оскаржуване рішення №76 від 16.05.2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Крім того, відповідно до пункту 11 Порядку 251, чинного на момент прийняття оскаржуваних рішень, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржуване рішення № 76 від 16.05.2018 року було складено головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства, погоджено заступником начальника Управління - начальником відділу у справах іноземців осіб без громадянства та затверджене начальником УДМС України в Черкаській області, у відповідності до вимог пункту 11 Порядку 251, а тому твердження апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Також судом першої інстанції встановлено, що на підставі зазначених вище обставин, 21.05.2018 року відповідачем було затверджено висновок за результатами розгляду матеріалів справи позивача про оформлення дозволу на імміграцію в Україну та цього ж дня було прийнято рішення № 21 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", яке було надіслано позивачеві.

Крім того, 16.07.2018 року відповідачем було затверджено висновок про внесення змін (виправлення описки) до рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 21.05.2018 року № 21 громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким замінено "пункт 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" на "пункт 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", про що відповідачем було повідомлено позивача листом № 7101.3-11778/71.1-18 та направлено копію рішення.

Так, статтею 10 Закону України «Про імміграцію» визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, пунктом 4 якої визначено, що дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Враховуючи, те, що ході перевірки матеріалів справи відповідачем було встановлено, що в паспортному документі позивача НОМЕР_2 наявні дато-штампи перетину кордону України, а згідно листа Адміністрації Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону позивачем в період з 01.01.2015 по 24.04.2018 року в базі даних не виявлено, що свідчить про неправдивість зазначених відомостей, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням принципів адміністративної процедури, загальні критерії якої закріплені в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято правомірні та обґрунтовані рішення № 76 від 16.05.2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 та рішення № 21 від 21.05.2018 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів оцінює критично з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: