Справа № 211/4633/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 211/4633/18

головуючий суддя І інстанції - Кучма К.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року в адміністративній справі № 211/4633/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи період з 05.07.1990 року, коли позивач був переведений підземним гірничоробочим третього розряду з повним робочим днем під землею в Торезькому виробничому об`єднанні по видобуванню антрациту «Торезантрацит» до 10.09.2000 року;

- зобов`язати відповідача призначити та почати виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з моменту його звернення з заявою до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправною відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до його пільгового стажу роботи період з 05.07.1990 року по 10.09.2000 року, коли він був переведений підземним гірничоробочим третього розряду з повним робочим днем під землею у Торезькому виробничому об`єднанні по видобуванню антрациту "ТОРЕЗАНТРАЦИТ".

У задоволенні решти позову було відмовлено.

Присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 2136,54 грн., з яких 469,87 грн. судовий збір та 1 666,67 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що подані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу не є належними доказами надання останньої позивачу у даній справі та не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування такої допомоги.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки сторонами не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги та вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що оцінка наданої юридичної допомоги у розмірі 2 500 грн. є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим адвокатом на проведення цих робіт, відповідно суд присудив на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 666,67 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 року по справі № 826/7778/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до суду було надано: договір про надання юридичних послуг від 10.08.2018 року, акт виконаних робіт від 22.08.2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордера від 22.08.2018 року.

Відповідно до акту виконаних робіт від 22.08.2018 року адвокатом Мотруком Василем Івановичем було надано послуги на загальну суму 2500.00 грн.

За вказаним актом, перелік виконаних адвокатом робіт становить: консультації по факту відмови в нарахуванні пенсії та вивчення документів - 1 год.; складання позовної заяви про відшкодування шкоди - 2 години.

В свою чергу, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.05.2019 року, ОСОБА_1 було сплачено адвокату Мотруку Василю Івановичу грошові кошти у розмірі 2500.00 грн.

Між тим, як вбачається зі змісту вказаного прибуткового касового ордеру, в останньому відсутні будь-які дані, які б підтверджували понесення позивачем витрат саме на підставі договору про надання правової допомоги від 10.08.2018 року та, як наслідок, обумовлювали причинний зв`язок їх понесення саме з наданням правничої допомоги в межах даної справи.

В свою чергу, будь- яких інших доказів, які б підтверджували понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 2500.00 грн. в межах даної справи, останнім до суду надано не було.

Відтак, з огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що понесення позивачем витрат на правничу допомогу в межах даної справи у загальному розмірі 2500.00 грн. в даному випадку не підтверджено належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 1667.0 грн. та прийняти в цій частині нову постанову, якою в стягненні з відповідача витрат на отриману правничу допомогу -відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -.

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року в адміністративній справі №211/4633/18 - скасувати в частині присудження за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 666,67 грн. та в їх стягненні - відмовити.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року в адміністративній справі №211/4633/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає на підставі п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко