Справа № 679/647/17
Суддя: Базарник Б. І.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/2/2019
Справа № 679/647/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

за участю секретаря судового засідання Ясенчук С.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Юрчук Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Нетішин справу №679/647/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до міського голови м.Нетішин Супрунюка Олександра Олексійовича, Нетішинської міської ради Хмельницької області про оскарження дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до міського голови м.Нетішин Супрунюка Олександра Олексійовича, Нетішинської міської ради Хмельницької області про оскарження дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог, враховуючи уточнення до позову, позивачка зазначила, що Нетішинською міською радою та міським головою м.Нетішин порушено Закон України «Про звернення громадян», шляхом неповного розгляду звернення позивачки від 22.04.2016 року, зокрема «де жити мені та дитині?». Вказує, що крім вказаних осіб на зазначене нею питання ніхто не може відповісти, а відповідачі протизаконно відмовляються або перекладають вирішення цього питання на інших, або на неї, при цьому, що це їхні прямі або делеговані обов`язки. Зазначає, що відповідач не виконав обов`язків суб`єкта владних повноважень для відновлення гарантованого Конституцією України права на проживання в належному для неї за законом житлі.

Таким чином, вважає незаконними дії та бездіяльність суб`єкта публічного права в тім, що міський голова м.Нетішин та Нетішинська міська рада мали виконувати свої обов`язки, щоб позивачка, її дитина та тітка були забезпеченими житлом, а бездіяльністю та незаконними діями відповідачів їх позбавлено засобів на існування та залишено невирішеними у встановленому законодавством України порядку численних питань.

Враховуючи викладене просить визнати незаконними дії міського голови м. Нетішин Супрунюка Олександра Олексійовича , що виявилися поширенням протилежної інформації стосовно забезпечення житлом сім`ї ОСОБА_2 взагалі, та в гуртожитку Нетішинського професійного ліцею, АДРЕСА_2; визнати протизаконними дії та бездіяльність Нетішинської міської ради і міського голови м.Нетішин Супрунюка Олександра Олексійовича , що виявилися невиконанням завдань рішення сесії Нетішинської міської ради від 22 квітня 2016 року; зобов`язати відповідача забезпечити умови по відновленню правосуддя в справах ОСОБА_2 , як такої, що зазнала жахливих втрат через неправдиву інформацію, поширювану щодо її сім`ї всіма органами влади міста Нетішин, підпорядкованих міському голові м.Нетішин; зобов`язати Нетішинську міську раду виконати рішення сесії Нетішинської міської ради від 22 квітня 2016 року - повернутися до розгляду мого звернення до тієї сесії, на наступній сесії! Зокрема: де жити мені та дитині? Врахувати, що крім цих осіб на це питання ніхто не може відповісти, а вони або протизаконно відмовляються, або перекладають вирішення на інших, або на мене, коли це їхній прямий та делегований обов`язок.

12.09.2017 року відповідачі міський голова м.Нетішин Супрунюа Олександр Олексійович та представник Нетішинської міської ради Хмельницької області подали заперечення проти позову.

Вказали, що заперечують проти задоволення позову в повному обсязі, у зв`язку із незаконністю та необґрунтованістю позовних вимог позивачки.

Зазначають, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено виключну компетенцію органу місцевого самоврядування і до неї не відноситься право розпоряджатися майном державної власності. Крім того, позивачку було виселено з кімнати № 420 гуртожитку що по АДРЕСА_2 на підставі рішення Нетішинського міського суду у справі за позовом Нетішинського професійного ліцею до ОСОБА_2 . Також зазначають, що ані Нетішинська міська рада, ані виконавчий комітет міської ради, ані міський голова м.Нетішин участі у розгляді даної справи не приймали, так як не є суб`єктом якому належить право розпоряджатися спірною кімнатою. Вважають безпідставними, необґрунтованими позовні вимоги позивачки, а тому в задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.06.2017 року відкрито провадження у справі.

Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим КАС України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.10 Розділу VII Перехідних Положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами загального позовного провадження, що передбачено новою редакцією КАС України.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримав та надав пояснення по суті заявленого позову.

Відповідач міський голова м.Нетішин Супрунюк О.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить суд розгляд справи проводити без його участі. Вказав, що при прийнятті рішення по суті, просить врахувати його письмову позиції, яка наявна в матеріалах справи.

Представник Нетішинської міської ради Юрчук Л.Є. просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надала пояснення, які є аналогічними змісту письмових заперечень.

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши сторони, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Доводи адміністративного позову ОСОБА_2 на її думку обґрунтовано рядом обставин, що бездіяльність та незаконні дії відповідачів позбавило її особисто та її сім`ю засобів на існування та залишено невирішеними у встановленому законодавством України порядку численних питань. Зокрема, які полягали в невиконані завдань рішення сесії Нетішинської міської ради від 22 квітня 2016 року. При цьому, вказала на відновлення свого порушено права відповідачами, шляхом зобов`язання відповідача забезпечити умови по відновленню правосуддя в справах ОСОБА_2 та зобов`язати Нетішинську міську раду виконати рішення сесії Нетішинської міської ради від 22 квітня 2016 року.

Відповідно до змісту протоколу дев`ятої сесії Нетішинської міської рада VII скликання від 22.04.2016 року міський голова м.Нетішина Супрунюк О.О. повідомив, що можна зробити протокольне доручення для постійної комісії міської ради з питань соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, культури, інформації, молоді та спорту та розглянути питання громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , а також доручити надати висновки на наступну сесію міської ради. В подальшому запропонував провести голосування за підтримання цієї пропозиції, яка після повторного голосування була підтримана депутатами міської ради.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України, статті 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 у справі №826/4406/16, від 26 червня 2018 у справі №802/1064/17-а, від 03 липня 2018 у справі №826/16634/16.

Повноваження органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст.16 Закону, органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно ч.10 ст.59 вказаного Закону України акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Так, підставами для визнання акту органу місцевого самоврядування недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Отже, щодо визнання протизаконними дії та бездіяльність Нетішинської міської ради і міського голови м.Нетішин Супрунюка Олександра Олексійовича , що виявилися невиконанням завдань рішення сесії Нетішинської міської ради від 22 квітня 2016 року, суд зазначає, що на сесії міської ради не приймалося рішення, а надавалося протокольне доручення для комісії міської ради, а тому суд не вбачає підстав для визнання протизаконними дії та бездіяльність Нетішинської міської ради і міського голови м.Нетішин Супрунюка Олександра Олексійовича при невиконані вказаного доручення.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_1 у позові та при розгляді справи не наведено жодної норми законодавства, яку порушено міським головою м.Нетішина Супрунюком О.О. та Нетішинською міською радою.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає, що такі задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено дій або бездіяльності відповідачів, що порушують права позивачки, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Із системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог зважаючи на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до міського голови м.Нетішин Супрунюка Олександра Олексійовича, Нетішинської міської ради Хмельницької області про оскарження дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі №679/647/17:

Позивач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 );

Відповідач: міський голова м.Нетішин Супрунюк Олександр Олексійович (адреса місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, м.Нетішин, вул.Шевченка, 1);

Відповідач: Нетішинська міська рада Хмельницької області (адреса місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, м.Нетішин, вул.Шевченка, 1, ).

Повний текст судового рішення складено 05.08.2019 року.

Суддя Б.І. Базарник