Справа № 420/6878/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6878/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Грицак ОСОБА_1 (згідно ордеру),

представника відповідача Сокуренко І.А.(за довіреністю),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування висновку від 22.11.2018 року № 14/1-220, зобов`язання затвердити висновок та виплатити одноразову грошову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , 29 грудня 2018 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив: визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області протиправною; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Ухвалою суду від 02 січня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без руху, надано 5-денний термін на усунення недоліків позову.

21 січня 2019 року до суду за вх. №2144/19 від позивача надійшла заява про усунення недоліків з належним чином оформленим адміністративним позовом (з копією сторонам) з належним чином посвідченими додатками. Так у позовній заяві позовні вимоги викладені в такій редакції: визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо неприйняття висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням захворювання - протиправною; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Ухвалою суду від 25 січня 2019 року судом продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали. Роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання до суду позовної заяви з позовними вимогами, приведеними у відповідність до вимог ст.5 КАС України (з копією відповідачу).

04 лютого 2019 року до суду за вх.№3915/19 від позивача надійшла належним чином оформлена позовна заява (з копією відповідачу), у якій позовні вимоги викладені в такій редакції: визнати дії Головного управління Національної поліції в Одеській області, а саме відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням захворювання протиправними; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 (вх.№3915/19), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

05 квітня 2019 року ухвалою суду визначено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року судом продовжено строк підготовчого провадження за позовом та призначено підготовче засідання.

03 червня 2019 року до суду від представника позивача за вх.№19863/19 надійшла заява про зміну позовних вимог, у якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: визнати висновок ГУНП в Одеській області від 22.11.2018 року № 14/1-220 протиправним; скасувати висновок ГУНП в Одеській області від 22.11.2018 року № 14/1-220 про відмову ОСОБА_2 у призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язати Головне управління національної поліції в Одеській області затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, а саме: 172890 грн.; зобов`язати Головне управління національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, а саме: 172890 грн.

Ухвалою суду від 03 червня 2019 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну позовних вимог (вх.№19863/19 від 03.06.2019 року).

02 липня 2019 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування висновку та зобов`язання вчинити дії та призначити справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивачем з посиланням на положення Закону України «Про Національну поліцію», Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, затверджений наказом МВС №4 від 11.01.2016 року зазначено, що він займав посаду заступника начальника Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та був звільнений з 31.05.2017 року. 25.04.2017 року Військово-лікарська комісія КУ ДУ ТМО МВС України по Одеській області здійснила медичний огляд та встановила, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з із проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 177/2. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №312587 від 06.12.2017 року у ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності та підтверджено, що захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС. ОСОБА_2 звертався до ГУНП в Одеській області із заявою (рапортом) за № К-2501 від 19.12.2017 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням захворювання під час проходженням служби в ОВС. 22.11.2018 року отримано відповідь про відмову в отриманні одноразової грошової допомоги у зв`язку із відсутністю у ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» випадку встановлення інвалідності понад шість місяців після звільнення з поліції, внаслідок якого була встановлена інвалідність. Відмова у виплаті одноразової грошової допомоги, підстави якої роз`яснено у листі від 22.11.2018 року, є незаконною та підлягає скасуванню.

06 березня 2019 року (за вхідним № 8123/19) від представника відповідача до суду надійшов відзив (т.1 а.с.122-126) та в подальшому 07.06.2019 року (вхідний № ЕП4228/19) відзив (т.1 а.с.240-242) на заяву про уточнення позовних вимог, де відповідач заперечував проти позову. У відзиві зазначено, що 31.05.2017 року наказом № 958 о/с підполковника поліції ОСОБА_2 через хворобу було звільнено зі служби в поліції відповідно до п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». 06.12.2017 року ОСОБА_2 була встановлена друга група інвалідності. 12.11.2018 року ОСОБА_2 звернувся до ГУНП в Одеській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. 21.11.2018 року ОСОБА_2 було відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги, оскільки відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції. Позивачу було встановлено інвалідність через 189 днів після звільнення, а саме через 6 місяців та 5 днів. 22.11.2018 року листом №14/1-220 ОСОБА_2 було повідомлено про те, що йому було відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги. Позивач проходив службу та був звільнений з ГУНП в Одеській області відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», на момент звільнення він був поліцейським, відповідно повинно бути застосовано норми щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги зазначені в Законі України «Про Національну поліцію» та наказі МВС України від 11.01.2016 року № 4.

Представником позивача 25 квітня 2019 року (т.1 а.с.133-137) та 19.06.2019 року (вхідний № ЕП/4484/19) (т.2 а.с.8-14) та 02.07.2019 року (вхідний № 23657/19) (т.2 а.с.50-56) було надано відповідь на відзив, у якій зазначено, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву є такими, що не відповідають нормам законодавства та правовим позиціям, викладеним у рішеннях Верховного Суду. В Порядку та умовах виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженому Наказом МВС № 4 від 11.01.2016 року, детально врегульовано умови та порядок призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Стаття 97 Закону України «Про Національну поліцію» допускає неоднозначне трактування положень щодо шестимісячного строку, тобто як строк для призначення і виплати одноразової грошової допомоги та як строк для встановлення інвалідності після звільнення. Крім того правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги регулюються Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850. Встановлення шестимісячного строку Закону України «Про Національну поліцію» у порівнянні із Законом України «Про міліцію» є звуженням прав та свобод людини. Ні у Законі України «Про Національну поліцію», ні у Порядку №4 немає такої підстави для відмови в отриманні одноразової грошової допомоги як встановлення інвалідності поза межами шестимісячного строку після звільнення.

20 травня 2019 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення (вхід. № 18061/19) (т.1 а.с.196-197), де зазначено, що Головне управління не заперечувало проти того, що наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 не передбачено необхідність отримання інвалідності протягом 6 місяців після звільнення. Наказ МВС України від 11.01.2016 року № 4 був виданий з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського та врегулювання тих питань та обставин які не врегульовані Законом України «Про Національну поліцію». Статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено певні умови необхідні для призначення та отримання одноразової грошової допомоги поліцейського. Неможливо взяти до уваги твердження позивача про виключність підстав у відмові призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги передбачених ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки позивачем не дотримано умови ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію». У позивача відсутнє право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» та постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850, тому що інвалідність позивача настала не в період проходження ним служби в ОВС. Позивач проходив службу та був звільнений з ГУНП в Одеській області.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України «Про Національну поліцію».

ОСОБА_2 , проходив службу на посаді заступника начальника Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції у місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 31 травня 2017 року та звільнений зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.2 ч.1 ст. 77 (через хворобу), що підтверджено витягом з наказу начальника ГУНП в Одеській області № 958о/с від 31.05.2017 року (т.1 а.с. 15).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 312587 від 06.12.2017 року позивачу встановлена друга група інвалідності, причиною якої є захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (т.1 а.с.18-19).

18 грудня 2017 року позивач звертався до ГУ НП в Одеській області із заявою (рапорт), в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з тим, що отримав захворювання під час служби в ОВС (т.1 а.с. 20).

При розгляді справи судом встановлено, що висновок про призначення одноразової грошової допомоги за наслідком розгляду заяви ОСОБА_2 від 18 грудня 2017 року відповідачем не приймався.

12 січня 2018 року позивачем в заяві (рапорті) від 18.12.2017 року здійснено запис «У зв`язку з усним роз`ясненням вимог отримання виплати одноразової допомоги письмову відповідь не потребую» (т.1 а.с. 202).

12 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав начальнику ГУНП в Одеській області заяву (рапорт) про виплату ОГД (т.1 а.с. 128), яка зареєстрована в ГУНП в Одеській області 12.11.2018 року за № 11299.

21 листопада 2018 року ГУНП в Одеській області складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 . Також 21 листопада 2018 року начальником ГУНП в Одеській області відмовлено в затверджені висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 (т.1 а.с. 130).

22.11.2018 листом № 14/1-220 відповідач з посиланням на п.п.4 п.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» повідомив позивачу про відсутність підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки позивач звільнений 31 травня 2017 року з поліції, а група інвалідності встановлена йому 06 грудня 2017 року. З зазначеним листом повернуті позивачу документи для отримання одноразової грошової допомоги (т.1 а.с. 129).

Позивач вважає, що висновок ГУНП в Одеській області від 22.11.2018 року №14/1-220 є протиправним та підлягає скасуванню.

Виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського здійснюється відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію»

Приписами ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено перелік осіб, які за цим Законом мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, яка діяла на дату звернення позивача з заявою/рапортом від 12.11.2018 року), одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

В ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за № 163/28293) затверджено Порядок та умови оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських (далі Порядок № 4), де визначено механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського

Відповідно до п.п. 2 п. 1 розділу ІІ (Умови виплати ОГД) Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Дослідивши в судовому засіданні довідку до огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА № 312587 від 06.12.2017 року, виданої ОСОБА_2 (т.1 а.с. 53), встановлено, що при первинному огляді позивача 06.12.2017 року комісією встановлена ОСОБА_2 друга група інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Отже матеріалами справи підтверджено, що позивачу ІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено 06 грудня 2017 року.

Наведене свідчить, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло 06 грудня 2017 року, а як вже було встановлено судом, зі служби в поліції ОСОБА_2 звільнився 31 травня 2017 року.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Порядку № 4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Згідно розділу ІV (Призначення і виплата ОГД) Порядку № 4, у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (п.1). Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій (п.п. 2 п.2). Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови (п.3).

З досліджених доказів судом встановлено, що 12 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав начальнику ГУНП в Одеській області заяву (рапорт) про виплату ОГД, а 22.11.2018 року листом № 14/1-220 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Судом також встановлено, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення, пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Враховуючи, що між датою звільнення позивача з поліції (31.05.2017 року) та датою встановлення позивачу інвалідності (06.12.2017 року) пройшло більше шести місяців, правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, визначених Законом України «Про Національну поліцію» не встановлено.

В заяві про зміну позовних вимог та в судовому засіданні представник позивача зазначала про необхідність застосування до правовідносин щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги приписів Закону України «Про міліцію» та на умовах визначених в Порядку та умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 (далі Порядку № 850).

Положеннями ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії

02.07.2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07.11.2015 року.

Відповідно до п. 5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про міліцію» втратив чинність.

02.09.2015 року постановою Кабінету Міністрів України №641 «Про утворення Національної поліції України» утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» не передбачено правонаступництво територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивача було звільнено з міліції та прийнято на службу до Національної поліції.

Останнім місцем служби позивача було Хаджибеївське відділення поліції Суворовського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

З 7 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», яким врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги. З прийняттям зазначеного Закону втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що право на призначення та виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850 мають право особи, останнім місцем роботи яких є органи міліції, а також пенсіонери МВС. При цьому, порядок та умови отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності поліцейським передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком № 4.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 25 травня 2018 року у справі № П/811/642/17 Верховний Суд дійшов висновку, що якщо «останнім місцем роботи ОСОБА_2 був підрозділ Національної поліції, а тому виплата одноразової грошової допомоги здійснюється згідно положень Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.» Також в п. 37 постанови у справі № П/811/642/17 Верховний Суд зазначив: «що між датою звільнення позивача з поліції (30 квіття 2016 року) та датою встановлення позивачу групи інвалідності (22 грудня 2016 року) пройшло більше шести місяців, а тому правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського на умовах, визначених Законом України «Про Національну поліцію» відсутні».

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, враховуючи встановлені обставин справи, наведені норми чинного законодавства України, правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22.11.2018 року № 14/1-220, про зобов`язання затвердити висновок та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, а саме 172890 грн. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування висновку від 22.11.2018 року № 14/1-220, про зобов`язання затвердити висновок та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, а саме 172890 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м.Одеса, 65000, ).

Повний текст рішення складено та підписано 01.08.2019 року.

Суддя О.А. Вовченко

.