Справа № 300/434/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5921/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі № 300/434/19 (головуючий суддя Главач І.А., час ухвалення 10:17 год., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складений 19 квітня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-

В С Т А Н О В И В :

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06 грудня 2018 року за № UA206010/2018/10743 та рішення про коригування митної вартості товарів від 06 грудня 2018 року за №UA206010/2018/000184/2.

Рішенням від 15 квітня 2019 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправними та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2018/10743 від 06.12.2018 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2018/000184/2 від 06.12.2018.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач акцентує увагу апеляційного суду на тому, що позивач не надав інспектору митниці платіжного документа, що підтверджує сплачену суму за придбаний ним транспортний засіб. Такий документ позивач долучив лише до позовної заяви. Тому при винесенні рішення про коригування інспектор цей документ не досліджував.

Також відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що у Польщі є обмеження оплати готівкою, яка перевищує 15000 тисяч злотих. У даному випадку купівля за даний транспортний засіб складає 23000 тисячі злотих. Тобто, оплата за такий транспортний засіб повинна була бути здійснена через відділення банку. Але банківського платіжного документа позивач не надав. Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, на обґрунтування своїх доводів щодо протиправності оскарженого рішення суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця посилається на постанову Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №816/2396/17.

У наведеній постанові колегія суддів Верховного Суду зазначила, що до предмету доказування у цій категорії справ входять обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, а також обставини щодо подання нової митної декларації - у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей у відповідних графах митних декларацій є необхідним для правильного вирішення такого спору, зокрема, для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю. Останнє, в свою чергу, має значення для висновку про те, чи продовжує існувати між сторонами правовий спір. У випадку, якщо спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із

митною вартістю, визначеною митним органом, у задоволенні позову про скасування рішення про коригування митної вартості слід відмовити.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рахунку-фактури (інвойсу) №FV/AU/86/18/VW від 29.11.2018 ОСОБА_1 придбав 29.11.2018 в Республіці Польща у нерезидента KIM sp z.o.o. (ul.Zachodnia 82, 66-200 Swiebodzin, 927-17-77-478) транспортний засіб - легковий автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. за 23 000,00 польських злотих (а.с.14, 69).

Декларант - приватне підприємство Брок-Вест, в інтересах позивача, подало до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №206010/2018/414861 від 05.12.2018, якою задекларувало для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль, SKODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік випуску - 2015 р., модельний рік випуску - 2016 р., тип кузова - універсал, тип двигуна дизельний, загальна кількість місць - 5 (а.с.63).

В зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість автомобіля), а саме - рахунку-фактури (інвойсу) №FV/AU/86/18/VW від 29.11.2018, укладеного між ОСОБА_1 та нерезидентом KIM sp z.o.o. (ul.Zachodnia 82, 66-200 Swiebodzin, 927-17-77-478), згідно якого позивач придбав вживаний автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. за купівельною ціною нетто 23000,00 PZN.

Також декларант одночасно із митною декларацією надав відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) №FV/AU/86/18/VW від 29.11.2018 (а.с.16,29); декларацію про проходження товару №0380 від 29.11.2018 (а.с.40), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2018/69749 від 05.12.2018 (а.с.41); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 30.11.2015 (а.с.17, 30); договір про надання послуг митного брокера б/н від 07.12.2018 (а.с.42); паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; копію митної декларації країни відправлення 18PL402010E1167790 від 04.12.2018 (а.с.21, 31), платіжний документ №KP/G/1997/18/Z від 29.11.2018 (а.с.18, 43).

Згідно доводів відповідача, аналізуючи подані документи під час здійснення митного оформлення товару, представник Івано-Франківської митниці ДФС дійшов висновку, що декларант не подав повний перелік первинних документів, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, що підтверджують митну вартість транспортного засобу. Зокрема, не був поданий платіжний документ, що підтверджує сплачену суму за даний транспортний засіб.

Під час проведення митних формальностей за митною декларацією автоматичною системою аналізу і управління ризиками (АСУАР) згенеровано наступні форми митного контролю: ,,105-2 Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів" (а.с.58).

За результатами розгляду поданої електронної митної декларації №206010/2018/414861 від 05.12.2018 відповідач відмовив у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA206010/2018/10743 від 06.12.2018. Згідно даної картки відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів (стаття 60 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів, передбачених ч.2 та 3 ст.53 МКУ, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Другий метод визначення митної вартості товарів (ст. 59-63 Митного кодексу України) не застосований, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні товари (статті 59 Митного кодексу України). Джерело інформації: basis SuperSCHWACKE 12/2018, з урахуванням на стан транспортного засобу. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч.2 ст. 55 та главою 4 Митного кодексу України. Ризик 105-2 Митна вартість товару нижча вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN кодами: TMBJG9NE6G0123577, валюта, вартість 12750,00 (а.с.15).

У зв`язку з наведеним, Івано-Франківська митниця ДФС здійснила коригування митної вартості транспортного засобу та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за №UA206010/2018/000184/2 від 06.12.2018, яким визначила митну вартість імпортованого автомобіля за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів в розмірі 54603,00 PZN (а.с.14).

07.12.2018 декларант - приватне підприємство Брок-Вест, в інтересах позивача, подало до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №206020/2018/414994, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме - легковий автомобіль, SKODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік випуску - 2015 р., модельний рік випуску - 2016 р., тип кузова - універсал, тип двигуна дизельний, загальна кількість місць - 5, ціна товару 23000,00 PZN, коригування 402969,16 грн. (а.с.62).

Не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації №206010/2018/414861 від 05.12.2018 та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною рахунку-фактури (інвойсу) №FV/AU/86/18/VW від 29.11.2018 та за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Також, на думку суду першої інстанції, представник Івано-Франківської митниці ДФС не надав суду жодних доказів про те, що при прийнятті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів, було враховано стан транспортного засобу (пошкодження автомобіля, показники одометра, які зазначені в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2018/69749 від 05.12.2018.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 49 Митного кодексу (МК) України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 Митного кодексу України).

Стаття 51 МК України передбачає, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1 ).

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2)

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний .

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МК України ).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України ).

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу(частина 5 статті 57 МК України ).

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України ).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 МК України ).

Згідно з ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів (частина 1 статті 58 Кодексу).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина 2 статті 58 МК України ).

За змістом ч.1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина 2 статті 52 МК України).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України ).

Відповідно до приписів ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 ).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2).

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 ).

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 ).

Частина 1 статті 55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів .

За змістом частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 58 МК України).

При цьому стаття 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини 3).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 ).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 ).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що декларант позивача надав відповідачу повний пакет документів, необхідних для визначення митної вартості за ціною рахунку щодо транспортного засобу, який імпортується, тобто, за першим методом визначення митної вартості.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості за ціною рахунку, а тому прийняття картки відмови є протиправним.

Суд першої інстанції мотивовано відхилив доводи відповідача щодо ненадання позивачем платіжного документа, що підтверджує сплачену суму за придбаний ним транспортний засіб, оскільки додана позивачем до матеріалів справи копія платіжного документа містить штамп митниці, датований 05.12.18, тобто, тим же числом, що й решта поданих декларантом документів.

Також колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства Республіки Польща в частині обмеження оплати готівкою в сумі до 15000,00 грн., оскільки Івано-Франківська митниця не наділена повноваженнями щодо контролю правильності дотримання сторонами договору купівлі-продажу транспортних засобів законодавства зарубіжної країни.

Позивач також не має таких повноважень, оскільки відповідальність за дотримання зазначених вимог лежить виключно на продавцю, як резиденту Республіки Польща, а контроль - на відповідних органах Польщі.

В постанові від 23 липня 2019 року у справі № 1140/3242/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що довідкові дані, які використовуються під час оцінки й отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження) (підпункт 7.53.5 пункту 7.53 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

У пункті 10 Додатку 8 ,,Перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням" до Методики зазначений періодичний довідник ,,SuperSCHWACKE" - Eurotax, Швейцарія.

Суди правильно звернули увагу на те, що зазначений витяг містить відомості про можливість проведення технічної експертизи. Враховуючи обставини того, що поданий на митне оформлення транспортний засіб є уживаним та інформація про технічний стан останнього за наслідками відповідної експертизи не подавалась для оцінки програмним комплексом SCHWACKE, відсутні підстави вважати, що зазначена у витязі інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що використана відповідачем інформація з довідника ,,SuperSCHWACKE" щодо вартості придбаного позивачем транспортного засобу не є об`єктивною, оскільки вартість автомобіля визначена без врахування його технічного стану.

Так, згідно додаткового аркуша до акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2018/69749 від 05.12.2018, встановлено, що придбаний позивачем транспортний засіб на час митного огляду містив пошкодження: подряпини ЛФП (зворот а.с.41).

Таким чином, колегія суддів визнає вірними та мотивованими висновки суду першої інстанції щодо протиправності рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 06 грудня 2018 року за №UA206010/2018/000184/2.

При цьому суд першої інстанції правомірно відхилив твердження відповідача про наявність підстав для відмови у позові, у зв`язку з погодженням декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 дослідження відомостей у відповідних графах митних декларацій є необхідним для правильного вирішення такого спору, зокрема, для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що заповнення декларантом позивача митної декларації №UA206010/2018/414994 від 07.12.2018 здійснене з порушенням вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, що свідчить про відсутність згоди декларанта із скоригованою митним органом митною вартістю, а тому не може біти підставою для відмови у задоволенні позову.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі № 300/434/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 07.08.2019.