Справа № 320/4058/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 серпня 2019 року м. Київ № 320/4058/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області щодо розгляду заяви разом із поданими документами громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав, визначених ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України", та відсутності рішення;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС в м.Києві та Київській області прийняти рішення по заяві разом із поданими документами громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав, визначених ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" та оформити довідку про реєстрацію громадянином України.

Судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

У позовній заяві позивач зазначив адресу перебування: АДРЕСА_1 .

Проте, позивачем не додано до позовної заяви доказів, які підтверджують адресу його місця перебування.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV для реєстрації особа або її законний представник подає, серед іншого, документ, до якого вносяться відомості про місце проживання.

Згідно з статтею третьою вказаного Закону документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Таким чином позивачу необхідно додати до матеріалів позовної заяви документи на підтвердження місця реєстрації (проживання) за адресою, визначеною у позовній заяві.

Крім того, враховуючи, що місцезнаходженням відповідача є м.Київ, надання позивачем документів для підтвердження місця проживання (реєстрації), в даному випадку, є визначальним для встановлення територіальної підсудності даної адміністративної справи.

Частиною четвертою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини п`ятої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Частиною першою статі 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Вимоги до письмових доказів встановлені статтею 94 КАС України.

Так, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Судом встановлено, що частина доданих до позовної заяви документів не оформлена позивачем належним чином, оскільки не містять підпису про відповідність копії документа оригіналу із зазначенням дати такого засвідчення.

Так, не оформлені належним чином копії таких документів: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.2019; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19.03.2019 №9; паспорту громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ; перекладу паспорту громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 на українську мову.

У зв`язку з цим вказані документи згідно наведених вище норм не можуть вважатися письмовими доказами, що свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам частини четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вказане, суд звертає увагу позивача на необхідність надання належним чином засвідчених копій вказаних документів.

Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що позивачем не додано до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: зобов`язання про вихід із громадянства Ісламської Республіки Іран; свідоцтво про народження позивача.

У зв`язку з цим, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати копії вказаних доказів або надати клопотання про їх витребування, у разі їх відсутності у позивача.

Статтею 10 Конституції України визначено, що державною мовою України є українська мова.

Відповідно до частини першої статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Статтею 6 Закону України від 03.07.2012 № 5029-VI "Про засади державної мовної політики" (далі - Закон №5029-VI) визначено, що державною мовою України є українська мова.

Згідно з частиною 3 статті 14 Закону №5029-VI сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 14.12.99 р. N 10-рп/99 (справа N1-6/99) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

У рішенні "Менцен проти Латвії" (заява № 71074/01) Європейський суд з прав людини зазначив: "… що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (a), (e), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов`язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

Суд також зазначає, що більшість Високих Договірних Сторін вирішили надати одній або декільком мовам статус офіційної або державної мови та закріпити їх як такі у своїх відповідних конституціях. Таким чином, Суд визнає, що державна мова для цих держав є однією з фундаментальних конституційних цінностей, подібних до території, державного устрою та національного прапору. Мова жодним чином не є абстрактним поняттям. Вона нерозривно пов`язана з тим, як її фактично використовують носії. Отже, зробивши мову своєю офіційною, держава принципово зобов`язується гарантувати своїм громадянам право використовувати цю мову як для передачі, так і для отримання інформації без перешкод не лише в особистому житті, але й у спілкуванні з органами влади. На думку Суду, насамперед, з цієї точки зору слід враховувати заходи, спрямовані на захист певної мови. Іншими словами, уявлення про державну мову - це наявність певних суб`єктивних прав для носіїв цієї мови".

Отже, сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені українською мовою, або іншою мовою з доданим перекладом на українську мову.

До позовної заяви доданий переклад на українську мову копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 .

Проте, у вказаному перекладі відсутній підпис перекладача ОСОБА_2 .

Крім того, на зворотньому боці перекладу відсутня печатка та підпис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курило Я. О. про засвідчення справжності підпису перекладача.

Враховуючи неналежне оформлення перекладу на українську мову копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , суд зазначає, що вказаний документ не є письмовим доказом по справі.

У зв`язку з цим, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати суду оформлений належним чином переклад копії свідоцтва про народження позивача.

Згідно із частинами першою та другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази на підтвердження місця реєстрації проживання або перебування позивача за адресою, яка вказана у позовній заяві;

- надати належним чином засвідчені копії таких документів (у двох примірниках): свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.2019; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19.03.2019 №9; паспорту громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ; перекладу паспорту громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 на українську мову; переклад свідоцтва про народження позивача;

- надати належним чином засвідчені копії таких документів (у двох примірниках): зобов`язання про вихід із громадянства Ісламської Республіки Іран, свідоцтво про народження позивача, або клопотання про їх витребування (у разі їх відсутності у позивача);

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Дудін С.О.