Справа № 300/701/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6143/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Грицюк П.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням встановленої надбавки за вислугу років 70%; зобов`язати перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з врахуванням встановленої надбавки за вислугу років 70% з 15 грудня 2016 року та довідок відділу бухгалтерського обліку та звітності Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року № 04-12/96-19 станом на 15 грудня 2016 року, № 04-12/97-19 станом на 01 січня 2018 року, № 04-12/98-19 станом на 04 грудня 2018 року, № 04-12/99-19 станом 01 січня 2019 року; зобов`язати в подальшому при подачі довідок про зміну розміру суддівської винагороди нарахування щомісячного довічного грошового утримання проводити враховуючи встановлену надбавку 70%.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 15 грудня 2016 року його відраховано із складу суду на підставі наказу № 03-04/260 від 14 грудня 2016 року. На час звільнення з посади судді, Апеляційним судом Івано-Франківської області було допущено помилку при обчисленні та зарахуванні стажу, що дає право на надбавку за вислугу років, тим самим зменшено суму виплати у відсотковому співвідношенні 60% замість 70%. Зокрема, не було зараховано, як стаж державної служби перебування на посаді стажиста Івано-Франківського міського народного суду з 01 серпня 1988 року по 11 квітня 1989 рік - 8 місяців 11 днів та з 01 липня 1989 року по 01 вересня 1990 рік - 1 рік 2 місяці 1 день, за наявності запису у трудовій книжці. Виявивши дану помилку, 20 лютого 2019 року він звернувся до Івано-Франківського апеляційного суду про зарахування стажування як державної служби, який виправив помилку та видав відповідні довідки, які встановлюють надбавку за вислугу років 70%. Вказує, що 25 лютого 2019 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок № 03-42/21/2019, 04-12/96-19, 04-12/97-19,04-12/98-19,04-12/99-19, відповідно до яких доплата за вислугу років встановлена 70%. Однак, відповідач відмовив у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням встановленої надбавки за вислугу років в розмірі 70% з 15 грудня 2016 року на підставі наданих довідок відділу бухгалтерського обліку та звітності Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року № 04-12/96-19 станом на 15 грудня 2016 року, № 04-12/97-19 станом на 01 січня 2018 року, № 04-12/98-19 станом на 04 грудня 2018 року, № 04-12/99-19 станом на 01 січня 2019 року. Вважає такі дії відповідача протиправними та незаконними, оскільки у зв`язку з виходом у відставку з 15 грудня 2016 року змінювалася суддівська винагорода працюючого судді, а також змінювався розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перерахунок слід проводити з суддівської винагороди зазначеної в довідках відділу бухгалтерського обліку та звітності Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року № 04-12/96-19, № 04-12/97-19, № 04-12/98-19, № 04-12/99-19.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області щодо відмови з 25 лютого 2019 року в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням встановленої надбавки за вислугу років 70%. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням встановленої надбавки за вислугу років 70%, та на підставі довідки відділу бухгалтерського обліку та звітності Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року № 04-12/99-19 станом на 01 січня 2019 року з 25 лютого 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в разі проведення подальших перерахунків довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема у зв`язку із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періодів роботи, які раніше не були зараховані до такого стажу та подання нового розрахунку стажу, органи Пенсійного фонду не вправі на власний розсуд визначати розмір суддівської винагороди з якої слід здійснювати такий перерахунок, а повинні брати до уваги той розмір суддівської винагороди, яку отримують судді на відповідній посаді судді, станом на день проведення перерахунку. Тому відповідач протиправно не здійснив перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці позивачу. При цьому, позивач на час призначення йому довічного грошове утримання судді у відставці (15 грудня 2016 року) подавав до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську довідки від 15 грудня 2016 року, на підставі яких йому було призначено грошового утримання судді у відставці, а отже довідки від 25 лютого 2019 року не можуть бути підставою нарахування позивачу грошового утримання судді у відставці з 15 грудня 2016 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що наказ про встановлення надбавки в розмірі 60% позивачем не оскаржувався, отже здійснені апаратом суду заходи щодо фінансового та кадрового забезпечення стосовно позивача є чинними, а довідки № 04-12/96-19, № 04-12/97-19, № 04-12/98-19, № 04-12/99-19 від 25 лютого 2019 року та лист Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області № 03-42/29/2019 від 20 березня 2019 року не породжують правових наслідків, так як не мають зворотної дії в часі, оскільки суддівська винагорода позивача не виплачувалась за даними, що містяться в цих довідках. Крім цього, посада стажиста Івано-Франківського міського народного суду, яку позивач займав з 01 серпня 1988 року по 11 квітня 1989 року та з 01 липня 1989 року по 01 вересня 1990 року, згідно законодавства(в редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково) не передбачала пільг, які б прирівнювались до стажу на посаду судді.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційним судом на час звільнення з посади судді станом на 15 грудня 2016 року було допущено помилку при обчисленні та зарахуванні стажу, що дає право на надбавку за вислугу років, тим самим зменшено суму виплати у відсотковому співвідношенні 60% замість 70%. Також, не було зараховано, як стаж державної служби, перебування на посаді стажиста Івано-Франківського міського народного суду з 01 серпня 1988 року по 11 квітня 1989 року - 8 місяців 11 днів та з 01 липня 1989 року по 01 вересня 1990 року - 1 рік 2 місяці 1 день, за наявності запису в трудовій книжці. Перебування на посаді стажиста зараховано позивачу, як стаж перебування на державній службі, що впливає на встановлення надбавки за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що предметом спору у даній справі є відмова відповідача у перерахунку довічного грошового утримання позивачеві на підставі довідки про суддівську винагороду.

В той же час, зі змісту листа відповідача слідує, що відмова у перерахунку довічного грошового утримання позивачеві обгрунтована відсутністю підстав для цього з огляду на норми частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та набрання чинності Законом України від 12.07.2018 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким, зокрема, статтю 137 доповнено частиною 2, відповідно до якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року №3183/0/15-16 звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом від 14 грудня 2016 року №03-04/260 голови Апеляційного суду Івано-Франківської області відрахований із складу суду з 15 грудня 2016 року(а.с.23).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 15 грудня 2016 року становив 26 років 1 місяць 10 днів на посаді судді(а.с.26).

ОСОБА_1 15 грудня 2016 року Апеляційний суд Івано-Франківської області видав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в загальному розмірі 28160,00 грн(а.с.25).

15 грудня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про призначення та виплату довічного утримання як судді у відставці(а.с.24).

20 лютого 2019 року позивач звернувся до Івано-Франківського апеляційного суду з проханням зарахувати до стажу перебування на посаді судді стажиста Івано-Франківського народного суд період з 01 серпня 1988 року по 01 вересня 1990 року, який впливає на вислугу років та провести його відповідний перерахунок та видати нову довідку про розмір довічного грошового утримання суду з врахуванням перерахованого стажу за вислугу років(а.с.28-29).

Івано-Франківський апеляційний суд 22 лютого 2019 року надав довідку за №03-42/21/2019 про те, що враховуючи період роботи на посаді стажиста судді відповідного суд може бути зарахований до стажу державної служби, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 15 грудня 2016 року, який дає право на одержання доплати за вислугу років становить 30 років 3 місяці 17 днів (70%) та включає в себе: - службу в рядах Радянської армії з 10 квітня 1981 року по 15 квітня 1983 рік - 2 року 6 днів; - період виконання обов`язків народного судді Івано-Франківського народного суду з 12 квітня 1989 року по 30 червня 1989 рік - 2 місяці 19 днів; - період стажування в Івано-Франківському міському народному суді з 01 серпня 1988 року по 11 квітня 1989 рік - 8 місяців 11 днів та з 01 липня 1989 року по 01 вересня 1990 рік - 1 рік 2 місяці 1 день; - період виконання обов`язків консультанта ІІ категорії та роботу на посаді консультанта ІІ категорії Івано-Франківського обласного управління Житлосоцбанку з 17 вересня 1990 року по 31 грудня 1990 рік - 3 місяці 15 днів; - період виконання обов`язків народного судді Івано-Франківського міського народного суду з 21 січня 1991 року по 09 липня 1991 рік - 5 місяців 19 днів; - роботу на посаді судді Івано-Франківського міського суду з 10 липня 1991 року по 11 квітня 2011 рік - 19 років 9 місяців 2 дні; - роботу на посаді судді Апеляційного суду Івано-Франківської області з 12 квітня 2011 року по 15 грудня 2016 рік - 5 років 8 місяців 4 дні(а.с.30).

Крім того, Івано-Франківський апеляційний суд видав позивачу довідку №04-12/96-19 від 25 лютого 2019 року, відповідно до якої, станом на 15 грудня 2016 рік його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 29920,00 грн, у тому числі посадовий оклад 17600,00 грн, доплата за вислугу років 70 % - 12320,00 грн(а.с.31), довідку за № 04-12/97-19 від 25 лютого 2019 року, про те, що станом на 01.01.2018 рік його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 32949,40 грн, у тому числі посадовий оклад 19382,00 грн, доплата за вислугу років 70 % - 13567,40 грн(а.с.32),довідку за № 04-12/98-19 від 25 лютого 2019 року, що станом на 04 грудня 2018 рік його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 49424,10 грн, у тому числі посадовий оклад 29073,00 грн, доплата за вислугу років 70 % - 20351,10 грн(а.с.33), за № 04-12/99-19 від 25 лютого 2019 року, що станом на 01 січня 2019 рік його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 53884,05 грн, у тому числі посадовий оклад 31696,50 грн, доплата за вислугу років 70 % - 22187,55 грн(а.с.34).

Позивач 25 лютого 2019 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з виправленням допущеної помилки. Розглянувши звернення позивача, листом від 11 березня 2019 року за №2/Ф-15 та листом №924/3 від 29 березня 2019 року, управління Пенсійного фонду України м. Івано-Франківську повідомило, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача обчислено відповідно до норм чинного законодавства та на підставі представлених документів. Повідомлено, що тривалість стажу роботи в роках, яка визначала розмір доплати за вислугу років, враховується станом на час виходу у відставку(а.с.36, 39).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови з 25 лютого 2019 року в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням встановленої надбавки за вислугу років 70% та зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок на підставі довідки відділу бухгалтерського обліку та звітності Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року № 04-12/99-19 станом на 01 січня 2019 року з 25 лютого 2019 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

На момент виходу ОСОБА_1 у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - закон № 2453).

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону № 2453-VI, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно із ст. 2 цього Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, прокуратури, а також в державних органах колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Відповідно до ст. 67 Закону УРСР "Про судоустрій" від 05 червня 1981 року № 2022-Х (в редакції Закону від 05 червня 1981 року) структура і штатна чисельність апарату районного (міського) народного суду затверджуються начальником відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів у межах штатної чисельності і фонду заробітної плати, встановлених Міністром юстиції Української PCP.

З вищенаведеного слідує, що організаційне керівництво (в тому числі і питання кадрового забезпечення) районними (міськими) народними судами у період із 01 серпня 1988 року по 01 вересня 1990 рік здійснювалося відповідними відділами юстиції виконавчого комітету відповідних обласних Рад чи обласних державних адміністрацій.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач був зарахований стажистом Івано-Франківського міського народного суду, згідно наказу №02-7/21 від 01 серпня 1988 року, з виплатою зарплати в розмірі 75% місячного окладу народного судді та 01 жовтня 1990 року звільнений з посади стажиста, на підставі наказу № 02-7/33 від 31.08.1990 року (а.с.18,42).

Відповідно до п.п.4.2 п.10 Постанови ЦК КПРС, Ради міністрів СРСР від 18 липня 1972 року №535 "Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні" випускники вищих навчальних закладів для набуття необхідних практичних навичок проходять за місцем розподілення на підприємствах і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну платню відповідно штатного розкладу. Загальне керівництво стажуванням покладається на галузеві міністерства і відомства, в веденні яких перебувають ці підприємства, організації та установи.

Згідно із п.1 Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженого Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25 червня 1973 року, також передбачалось, що молоді спеціалісти, які закінчили вищи навчальні заклади, проходять за місцем розподілення на підприємствах, в організаціях і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну плату згідно штатного розкладу.

Відповідно до п. 5, 15 вищевказаного Положення час стажування зараховується в трирічний строк роботи молодого спеціаліста за місцем розподілу. Під час стажування молодий спеціаліст: користується всіма правами і пільгами, встановленими для працівників цього підприємства (організації, закладу) які обіймають аналогічну посаду; несе обов`язки, покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; виконує функціональні обов`язки щодо займаної посади, визначеними відповідними інструкціями і положеннями, з урахуванням індивідуального плану.

Згідно із п. 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у п. 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Пунктом 4 Порядку №283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду яка викладена в постанові від 14 листопада 2018 року у справі №819/1550/16.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що період роботи на посаді стажиста судді відповідного суду зараховується до стажу державної служби.

Згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду №03-42/21/2019 від 22 лютого 2019 року стаж роботи з 01 серпня 1988 року по 01 вересня 1990 року, а саме період стажування в Івано-Франківському міському народному суді, зарахований до стажу державної служби та стаж роботи, який дає право на одержання доплати за вислугу років ОСОБА_1 , становить 30 років 3 місяці 17 днів (70 %) (а.с.30).

25 лютого 2019 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську із заявою про перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи із стажу роботи судді більше 30 років, та з врахуванням доплати за вислугу років в розмірі 70 %(а.с.35).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що після звернення позивача до відповідача про здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та подання нового розрахунку стажу, орган пенсійного фонду повинен був здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці саме із розрахунку уточненого стажу, який складає 30 років 3 місяці 17 днів, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 70% розміру суддівської винагороди судді на відповідній посаді, з урахуванням раніше проведеного перерахунку, пов`язаного із законодавчим збільшенням заробітної плати судді на відповідній посаді, і такий обов`язок пенсійного фонду зберігається в разі подальшого законодавчого збільшення розміру заробітної плати судді на відповідній посаді.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 24 березня 2015 року у справі №21-584а/14.

Стосовно доводів відповідача про наявність підстав для відмови у перерахунку позивачеві довічного грошового утримання, а саме норм частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та статті 137 даного Закону, яка Законом України від 12.07.2018 року доповнена частиною другою і який набрав чинності 05.08.2018 року, то колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути застосованими у спірних правовідносинах, оскільки у даній справі має місце не зміна розміру суддівської винагороди судді ,який працює на відповідній посаді ,а перерахунок у зв`язку з зарахуванням як державної служби позивачеві стажування, що призвело до збільшення надбавки за вислугу років.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську протиправно не здійснило перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , а тому слід зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з врахуванням встановленої надбавки за вислугу років 70% та довідок відділу бухгалтерського обліку та звітності Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року № 04-12/96-19 станом на 15 грудня 2016 року, № 04-12/97-19 станом на 01 січня 2018 року, № 04-12/98-19 станом на 04 грудня 2018 року, № 04-12/99-19 станом на 01 січня 2019 року, з 25 лютого 2019 року.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 300/701/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 07 серпня 2019 року.