Справа № 1.380.2019.001211
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6033/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лободи Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної установи «Сокальська виправна колонія №47» Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.001211 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Гулик А.Г., повний текст рішення складено та підписано 02.05.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Сокальська виправна колонія №47» Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 15.03.2019 звернулася в суд із адміністративним позовом до Державної установи «Сокальська виправна колонія №47» Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» щодо невиплати їй належної одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати відповідача виплатити належну їй одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 років календарної служби;

- стягнути з державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період, починаючи з 30.01.2018 на момент вирішення справи по суті.

В обґрунтування позову зазначає, що оскільки пільгова вислуга років становила понад 10 років, при звільненні у неї виникло право на виплату державною установою «Сокальська виправна колонія (№ 47) одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.001211 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України щодо невиплати належної ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов`язано державну установу «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України виплатити належну ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 календарних років служби. В задоволенні позовної вимоги про стягнення з державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період, починаючи з 30.01.2018 на момент вирішення справи по суті відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Державна установа «Сокальська виправна колонія №47» Міністерства юстиції України оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Також, вказує, що статтею 9 Закону 2262-ХІІ передбачено обов`язкову умову для виплати одноразової грошової допомоги - наявність права на пенсію на підставі цього Закону. На день звільнення ОСОБА_1 права на пенсію не набула, отже, і права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні вона теж не набула.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила вимоги наведені в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення.

У судовому засіданні позивач просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Перш за все колегія суддів зазначає, що апеляційний перегляд цієї справи здійснюється відповідно до ст..308 КАС України в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що наказом державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України від 29.01.2018 № 10/ОС-18 «По особовому складу» звільнено прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу охорони, відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Вислуга років на день звільнення становить у календарному обчисленні 09 років 08 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні - 12 років 11 місяців 12 днів.

ОСОБА_1 звернулась до державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» про виплату їй одноразової грошової допомоги.

Листом від 26.02.2018 № 1/47-4/1-18/в-1 державна установа «Сокальська виправна колонія (№ 47)» повідомила позивача про те, що для виплати одноразової грошової допомоги не зараховується вислуга у пільговому обчисленні. Враховуючи, що на день звільнення вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становить 09 років 08 місяців 17 днів - виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Вважаючи, що відповідно до законодавства вона має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звільнена у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, вислуга її років становить більше 10 років, а тому при звільненні мала право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 392) встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Пунктом 10 Порядку № 393 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Пунктом 1 Постанови № 393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, в тому числі, час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

При цьому , колегія суддів зазначає, що наведені положення пункту 10 Постанови №393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за вказаним Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я та які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що умова про наявність 10 і більше років вислуги позивачем дотримана, оскільки згідно з наказом державної установи «Сокальської виправної колонії (№ 47)» Міністерства юстиції України від 29.01.2018 № 10/ОС-18 «По особовому складу» вислуга років позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні 09 років 08 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні - 12 років 11 місяців 12 днів, а відтак остання має при звільненні право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п.п. 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства Stretch v. the United Kingdom» № 44277/98.

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо необхідності визнання протиправною бездіяльності державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України у невиплаті належної ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України виплатити належну ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 9 календарних років служби.

Щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період, починаючи з 30.01.2018 на момент вирішення справи по суті, то вказане рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено, а, відтак, воно не є предметом даного апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установи «Сокальська виправна колонія №47» Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.001211 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 06.08.2019