Справа № 1840/2984/18
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2019 р. Справа № 1840/2984/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену в листі від 20.07.2018 № Р-8155-3524/21-18, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області та зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Сумської області у справі № 920/368/18 за позовом Роменської прокуратури Сумської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Сумській області до Фермерського господарства «Тарас» про зобов`язання повернути земельні ділянки.

Ухвалою суду від 15.07.2019 провадження у справі поновлено.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.06.2018 позивачем було подано заяву до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,00 гектара, для ведення особистого селянського господарства на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (за межами населеного пункту), проте, листом від 20.07.2018 № Р-8155-3524Ш-18 відповідач повідомив позивача про неможливість її задоволення з тих підстав, що землі за рахунок яких планується формування земельної ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення шифр рядка 18 селянські (фермерські) господарства та знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні іншої особи.

Позивач з вищевказаною відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не погоджується та зазначає, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 17.09.2001 надано у постійне користування земельна ділянка загальною площею 12,03 га, цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Берестівської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області.

Земельна ділянка, щодо якої позивачем була подана заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,00 гектара, для ведення особистого селянського господарства, знаходиться в масиві земельної ділянки ОСОБА_2 .

11.01.2002 ОСОБА_2 створив та зареєстрував Фермерське господарство «Тарас». Єдиним засновником, учасником та керівником даного господарства до теперішнього часу є ОСОБА_2 . До статутного фонду дана земельна ділянка не передавалася, з 2002 року зміни до статуту не вносилися. Розмір статутного фонду складає 0,00 грн. ОСОБА_2 обробляв дану земельну ділянку на підставі державного акту, як фізична особа, а не як СФГ «Тарас» керівником якого він був. Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Позивач стверджує, що на теперішній час земельна ділянка знаходиться у розпорядженні відповідача.

На думку позивача, право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Не переходить спадщина у вигляді права користування земельною ділянкою і до спадкоємців СФГ «Тарас», тому, що дана земельна ділянка не належала господарству, а належала фізичній особі, ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що оскільки спірна земельна ділянка не підлягає успадкуванню спадкоємцями ОСОБА_2 як фізичної особи, та спадкоємцями майна юридичної особи СФГ «Тарас», жодних підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач не має.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області розглянута заява позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Берестівської сільської ради Липоводолиського району Сумської області та листом від 20.07.2018 № Р-8155-3524/21-18 Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повідомило про неможливість її задоволення з наступних підстав. Відповідно до інформаційної довідки, наданої Відділом у Липоводолинському районі Головного управління від 05.07.2018 № 226/407-18, як територіального структурного підрозділу Головного управління, який здійснює місцевий контроль за землями, за рахунок яких планується формування земельної ділянки. Вказана відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення шифр рядка 18 селянські (фермерські) господарства та знаходяться на земельній ділянці яка перебуває у постійному користуванні іншої особи. В даному випадку бажана позивачем до відведення земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Фермерського господарства «Тарас».

Відповідно до частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За інформацією наявною в Головному управлінні, з боку Фермерського господарства «Тарас» (ФГ «Тарас») з дати видачі Державного акту, на підставі якого оспорювана земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні до теперішнього часу не вживались заходи щодо припинення такого права.

Таким чином, відповідач стверджує, що право надане ФГ «Тарас» не є припиненим. І до його припинення не може бути підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Берестівської сільської ради Липоводолиського району Сумської області з цього масиву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.06.2018 ОСОБА_1 подав до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,00 гектара, для ведення особистого селянського господарства на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (за межами населеного пункту)(а.с. 42).

Листом від 20.07.2018 № Р-8155-3524Ш-18 (а.с. 11) відповідач повідомив позивача про неможливість її задоволення з тих підстав, що відповідно до інформаційної довідки, наданої Відділом у Липоводолинському районі Головного управління від 05.07.2018 № 226/407-18 (а.с. 43) землі за рахунок яких планується формування земельної ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення шифр рядка 18 селянські (фермерські) господарства та знаходяться на земельній ділянці яка перебуває у постійному користуванні іншої особи.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

На підставі пунктів 1 та 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Тобто, проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам.

У даному випадку таким органом є Головне управління Держгеокадастру у Сумській області.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно із статтею 92 Земельного Кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, право постійного користування земельними ділянками характеризується обмеженим суб`єктно-об`єктним складом: об`єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної власності; суб`єктами можуть бути лише юридичні особи, а саме: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. Згідно із статтями 125 та 126 Земельного кодексу України, право постійного користування земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон). Так, особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки регулюється Розділом V Закону.

Статтею 28 Закону, відповідно до якої рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у постійне користування можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Також, стаття 28 Закону визначає, що під час проведення державної реєстрації право постійного користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які передають земельні ділянки у власність або у користування, оскільки, рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування і буде вважатися заявою про здійснення державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначену земельну ділянку.

Отже, реєстрацію похідних речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності право постійного користування, можна проводити не після державної реєстрації права власності держави або територіальної громади на ці земельні ділянки, а одночасно з реєстрацією похідного речового права на земельну ділянку.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Також, згідно пункту 812 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Статтею 122 Земельного кодексу України, передбачено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Відповідно до частини п`ятої ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У зв`язку з вищенаведеним, набувач (орендар, користувач) разом з заявою про державну реєстрацію речового права, що є похідним від права власності, подає рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування та документи, необхідні для проведення державної реєстрації похідного речового права, передбачені законодавством, а саме: документ, що встановлює особу заявника (паспорт громадянина України); за необхідності документ, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи; документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав (у разі коли особа, речові права, обтяження речових прав якої підлягають державній реєстрації, звільнена від сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав, документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, не подається).

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 17.09.2001 надано у постійне користування земельна ділянка загальною площею 12,03 га, цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Берестівської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області (а.с. 15).

Земельна ділянка, щодо якої позивачем була подана заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,00 гектара, для ведення особистого селянського господарства, знаходиться в масиві земельної ділянки ОСОБА_2 , що не заперечувалось сторонами.

Як встановлено із витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.07.2018 № 23760567, 11.01.2002 було створено та зареєстровано Фермерське господарство «Тарас». Засновником та керівником даного господарства є ОСОБА_2 . Розмір статутного фонду складає 0,00 грн. (а.с. 16-18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Як передбачено ч. 1 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно зч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1225 ЦК не передбачає можливість спадкування права постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) в силу вимог ЦК України та ЗК України виникає саме на підставі договору, укладеного між власником земельної ділянки та землекористувачем.

Проте, встановлено, що спадкодавець користувався вищезазначеною земельною ділянкою не на підставі договору емфітевзису, а на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 .

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Оскільки вказана земельна ділянка не підлягає успадкуванню спадкоємцями ОСОБА_2 , вона повинна бути повернута власнику.

Разом з тим, згідно інформаційної довідки Відділу у Липоводолинському районі Головного управління від 05.07.2018 № 226/407-18, земельна ділянка фермерським господарством «Тарас» власнику не поверталась (а.с. 43).

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.07.2019 по справі № 920/368/18, яка набрала законної сили з моменту її проголошення, залишено без розгляду позовну заяву заступника керівника Роменської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області до Фермерського господарства «Тарас» про повернення державі на користь Головного управління Держгеокадастру у Сумській області земельної ділянки загальною площею 12,03 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Берестівської сільської ради Липоводолинсьхого району Сумської області (а.с. 61-64).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою площею 12,03 га, цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованою на території Берестівської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області, надане фермерському господарству «Тарас» не є припиненим, а тому відповідно до частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України до припинення такого права не може бути підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області з цього масиву.

Жодних доказів того, що Фермерським господарством «Тарас» з дати видачі державного акту, на підставі якого спірна земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні до теперішнього часу вживались заходи щодо припинення такого права, позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області правомірно було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих підстав, що землі за рахунок яких планується формування земельної ділянки знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні іншої особи.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області належним чином доведено правомірність відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладеної у листі від 20.07.2018 № Р-8155-3524/21-18, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко