Справа № 120/508/19-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/508/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук Андрій Валерійович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

02 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року (м. Вінниця, 21 березня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.02.2018 р. у справі № 136/1949/17 та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.09.2018 р. справа №0240/2245/18-а за період з 01.01.2016 р. по 04.10.2018 р. одночасно з виплатою донарахованої частини пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нараховувати та виплачувати позивачу суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється часткова виплата заборгованої пенсії за відповідний місяць починаючи з січня місяця 2019 року по день фактично виплаченої заборгованості.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року у справі №136/1949/17, 23 березня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було частково виконано рішення суду, а саме проведено перерахунок пенсії і проведена виплата з 01.01.2018 р. по 31.03.2018 р. в сумі 5602,08 грн. Рішення суду в частині виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. відповідачем не виконується. Сума нарахованої, але не виплаченої пенсії становить 44816,64 грн. Відповідач в листі від 05.04.2018 року №2818/09-47/07 вказав, що невиплачена пенсія буде виплачуватися відповідно до Постанови КМУ № 103 згідно додатку.

Разом з тим, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.09.2018 р. у справі № 0240/2245/18-а відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.01.2016 р., але виплату пенсії в повному розмірі почав виплачувати з 05.10.2018 р. ( з дати набрання законної сили рішенням суду). Відповідач листом від 22.01.2019 року № 23/ Г -12/ пояснив, що нараховану пенсію за період з 01.01.2016 р. по з 04.10 2018 р. в сумі 20457,84 грн. згідно даного рішення суду буде виплачено відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат затвердженого Постановою КМУ № 649. Загальна сума нарахованої, але невиплаченої пенсії становить 65274,08 грн.

Листом від 22.01.2019 року № 23/ Г -12/ відповідач відмовив одночасно з виплатою заборгованої пенсії виплачувати компенсацію в зв`язку відсутністю підстав для нарахування та виплати компенсації по тій причині, що на момент звернення з заявою перераховані суми моєї пенсії повністю не виплачені.

В лютому місяці 2019 року відповідачем було частково виплачено позивачу заборговану пенсію за лютий 2016 року в сумі 928,20 грн. без нарахування компенсації.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі №136/1949/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 Постановлено визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року відповідно до вимог законодавства України. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року, а саме з дати виникнення права на перерахунок пенсії.

На виконання рішення суду головним управлінням 23.03.2018 р. проведено перерахунок пенсії позивача, новий розмір пенсій склав - 4802,94 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.09.2018 р. у справі №0240/2245/18-а частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 Постановлено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення ОСОБА_1 раніше призначеної йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії з 79 % від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі Постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії за вислугу років позивачу виходячи з 79 % від відповідних сум грошового забезпечення.

Головним управлінням 25.10.2018 р. проведено перерахунок пенсії позивача виходячи з 79% від сум грошового забезпечення на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.09.2018 р. у справі № 0240/2245/18-а. За період з 01 січня 2016 р. по 04 жовтня 2018 р. позивачу донараховано - 20457,84 грн. На виконання рішення у справі № 0240/2245/18-а нараховано та виплачено з 05 по 31 жовтня 2018 року - 537,84грн.

08.01.2019 року позивач звернувся з заявою до відповідача з заявою виплату заборгованої пенсії та виплату компенсації відповідно до ЗУ від 19.10.2000 р. №2050.

22.01.2019 року відповідач листом № 23/Г-12 відмовив позивачу у виплаті компенсації. Підстави відмови, наведені у вказаному листі, відповідають підставам, наведеним відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19.10.2000 р. (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Тобто, право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

У відповідності до ст. 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

В силу ст. 3 цього закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже, положення зазначених статей Закону № 2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

За змістом ст. 4 Закону №2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. (далі - Порядок № 159) визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Таким чином, основними умовами для виплати суми компенсації є 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Відтак, Закон №2050-ІІІ пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Тобто, п.п. 1, 2 цього Порядку №159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

За правилами п. 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Водночас, слід зауважити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Положеннями ст. 55 Закону України від 09.04.1992, № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ, ст. 55 Закон № 2262-XII та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 р. по справі №522/5664/17 (провадження К/9901/2999/17), від 20.02.2018 по справі № 336/4675/17 (провадження №К/9901/23/17), і від 05.10.2018 по справі №162/787/16-а (провадження №К9901/33652/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що заборгованість відповідача за рішенням ВОАС від 19.02.2018 р. у справі №136/1949/17 за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. в сумі 44 816,64 грн. підлягає виплаті позивачеві в порядку постанови КМУ від 21.02.2018 р. №103, та станом на день звернення до суду з даним позовом не здійснена у повному обсязі.

В свою чергу, заборгованість відповідача за рішенням ВОАС від 06.09.2018 р. у справі №0240/2245/18-а за період з 01.01.2016 р. по 04.10.2018 р. в сумі 20 457,84 грн. підлягає виплаті позивачеві в порядку постанови КМУ від 22.08.2018 р. №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, та станом на день звернення до суду з даним позовом не здійснена.

Відтак, виплата доплати перерахованої пенсії позивачу за рішенням ВОАС від 19.02.2018 р. у справі №136/1949/17 за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. в сумі 44 816,64 грн., та рішенням ВОАС від 06.09.2018 р. у справі №0240/2245/18-а за період з 01.01.2016 р. по 04.10.2018 р. в сумі 20 457,84 грн. відповідачем не здійснена, а отже відсутня виплата основної суми доходу в розумінні Закону №2050-ІІІ, за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Разом з тим, відповідачем доведено правомірність відмови позивачу у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати недоплаченої частини пенсії на виконання рішення ВОАС від 19.02.2018 р. у справі №136/1949/17 за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. та рішення ВОАС від 06.09.2018 р. у справі №0240/2245/18-а за період з 01.01.2016 р. по 04.10.2018 р., оскільки донарахована сума пенсії не виплачена відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.