Справа № 614/697/19
Суддя: Гуляєва Г. М.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/697/19
провадження: 2-а/614/6/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019 року

смт. Борова Борівського району Харківської області

справа № 614/697/19

Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г. М.,

розглянувши в судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до інспектора Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції КУЦИНА СЕРГІЯ СЕРГІЙОВИЧА

про скасування адміністративної постанови

за участю учасників справи:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

1. Короткий зміст позовних вимог

17.07.2019 р. ОСОБА_2 звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Куцина С.С. серії ДПО18 №178120 від 10.07.2018 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Постановою інспектора Чугуївського ВП ГУНП в Харківській обл. старшим лейтенантом поліції Куцин С.С., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що 10.07.2019 р. о 10 год. 15 хв. в м.Чугуїв по вул. Харківській,51, керуючи транспортним засобом НУNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку на зупинці транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.15.9(е) ПДР України.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

10.07.2019 р. він їхав на своєму автомобілі до м.Харків. В с.Волохів Яр, заправляючи автомобіль пальним, до нього звернувся працівник АЗС з проханням підвезти його до м.Чугуїв. Приїхавши до м.Чугуїв, він попросив позивача зупинитися, де буде зручно. Позивач проїхав перехрестя і зупинився, виконуючи вимоги п.п.15.9(г) ПДР - за 10 метрів від перехрестя. Те, що позивач здійснив зупинку на зупинці громадського транспорту він не знав, бо саму зупинку нічого не виділяло. Знаків 5.41 «Місце зупинки автобуса», 5.43 «Місце зупинки тролейбуса» та 5.44 «Місце зупинки таксі» перед зупинкою не було, також зупинка не була виділена розміткою згідно ПДР України. Сама ж металева конструкція зупинки заросла деревами і її також не було видно заздалегідь.

Висадивши пасажира, позивач продовжив рух, а приблизно через 20 метрів його зупинив інспектор поліції вказав на порушення. Повертаючись з інспектором до зупинки пішком, зупинку було видно. Тобто для транзитного водія, який рухається через м.Чугуїв в напрямку м.Харків по вул.Харківській в районі будинку 51, на зупинку громадського транспорту нічого не вказує, а якщо їхати в протилежному напрямку, то зупинка з`являється. Це добре видно на відео, яке позивач прикладає до позовної заяви. Вважає, що про це добре знали інспектори поліції, бо перед позивачем вони складали постанову на іншого водія. Таким чином, він не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, і вважає постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

2. Позиції учасників справи

Ухвалою судді від 18.07.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалу суду про відкриття спрощеного позовного провадження від 18.07.2019 року відповідач отримав 23.07.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.15).

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Станом на 05.08.2019 р. відзив до Борівського районного суду Харківської області не надійшов.

Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем його роботи, що відповідає положенням ч. 9 ст. 126 КАС України. Причину неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.194, ч. 3 ст. 205, ч. 4 ст. 229 КАС України.

3. Встановлені в судовому засіданні обставини справи

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.07.2019 р., ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. (а.с.6).

4. Релевантні джерела права й акти їх застосування

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.15.9 е ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому відповідачем докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення у постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначені та відеозапису вчиненого адміністративного проступку суду не представлено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Крім того, як зазначив Верховний суд України, належним доказом аналогічного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Така правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі760/3696/16-а.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

5. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення

Суд знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Верховний Суд в складі колегіі суддів Касаційного адміністративного суду 26 квітня 2018 р. висловив правову позицію в постанові по справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Тому, посилання на неї як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція ( Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

6. Висновки суду за результатами розгляду справи

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 20, 77, 90, 126, 162, 194, 205, 229, 242-246, 257-262, 295, п. 15.5 Перехідних положень КАС України, на підставі ст.ст. 7, 121, 222, 245, 247, 251, 252, 254, 258, 276 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції КУЦИНА СЕРГІЯ СЕРГІЙОВИЧА про скасування адміністративної постанови - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Куцина С.С. серії ДПО18 №178120 від 10.07.2018 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.