Справа № 520/4031/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

31 липня 2019 р. справа № 520/4031/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Крайник К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлену листом від 18.03.2019 № П-1696/0-1611/0-95-19, у наданні згоди ОСОБА_2 на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства " Піддубко Поліни Іванівни " відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати ОСОБА_2 згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства " Піддубко Поліни Іванівни " відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою, відповідно до змісту якої просила надати згоду ОСОБА_2 на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської с/ради Двурічанського р-ну Харківської області, що надана у постійне користування для ведення селянського господарства « Піддубко Поліни Іванівни » відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за №252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера. 18.03.2019 ГУ Держгеокадастру у Харківській області надало заявниці відповідь, оформлену листом №П-1696/0-1611/0/95-19, відповідно до змісту якої ГУ відмовило у надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відмовляючи в наданні згоди, відповідач зазначає, що є невідповідність щодо користувача земельної ділянки, а саме громадянкою ОСОБА_2 , зазначеною в державному акті на право користування землею, та фактичним користувачем земельної ділянки - юридичною особою ФГ Піддубко П.І .

Вважаючи таку відмову відповідача незаконною, позивач зазначає, що документом, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою селянським (фермерським) господарством, до 2003 року був Державний акт, виданий на ім я голови С(Ф)Г із цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення селянського (фермерського) господарства. Для ФГ Піддубко Поліни Іванівни правовстановлюючим документом, який дає право останньому на використання спірної земельної ділянки, є Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я Голови ФГ, як того вимагало чинне на той час законодавство, яка відповідно і є носієм речового права постійного користування відносно вказаної земельної ділянки.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому вказано, що оскаржуване рішення винесено ним з підстав, у порядку та у спосіб, визначені законом, на виконання владної управлінської функції. Підставою винесення такого рішення відповідач зазначає вимоги ст.55 Закону України "Про землеустрій" та вказує, що земельна ділянка фактично використовується юридичною особою - ФГ Піддубко Поліпи Іванівни , про що зокрема було вказано у заяві ОСОБА_2 від 12.02.2019, із залученням відповідних копій документів - Свідоцтва про державну реєстрацію ФГ ОСОБА_2 , витягу із ЄДРПОУ стосовно вказаного господарства, копії Статуту зазначеного господарства.

У відповіді на відзив позивач вказує, що на час отримання земельної ділянки для створення ФГ " ОСОБА_2 " земельна ділянка мала своє цільове призначення - забезпечувала правові підстави створення та подальшу господарську діяльність специфічного суб`єкта підприємництва - фермерського господарства. Приписами Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» була створена правова конструкція, за якою право використання земель земельної ділянки і отримання від неї благ надано ФГ (СФГ), обов`язок утримання земельної ділянки і понесення відповідних ризиків покладений на ФГ (СФГ), а суб`єктом (носієм) речового права залишена фізична особа - Голова ФГ.

Процесуальним правом надати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що на підставі рішення Кам`янської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 24 грудня 1992 року ОСОБА_2 для створення та ведення селянського (фермерського) господарства було надану земельну ділянку площею 25,22 га.

ОСОБА_2 зареєструвала приватне фермерське господарство ОСОБА_2 , що підтверджується Розпорядженням Представника Президента України №100 від 02.04.1993.

У 1998 році на підставі рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської від 14 липня 1998 року №20 ОСОБА_2 додатково для ведення селянського (фермерського) господарства виділено земельну ділянку площею 24,78 га та видано Державний акт на право постійного користування землею, серія НОМЕР_2 , зареєстрований 24.11.1998 за №252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою, відповідно до змісту якої просила надати згоду ОСОБА_2 на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської с/ради Двурічанського р-ну Харківської області, що надана у постійне користування для ведення селянського господарства « ОСОБА_2 » відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за №252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера. 18.03.2019 ГУ Держгеокадастру у Харківській області надало заявниці відповідь, оформлену листом №П-1696/0-1611/0/95-19, відповідно до змісту якої ГУ відмовило у надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відмовляючи в наданні згоди, відповідач зазначає, що є невідповідність щодо користувача земельної ділянки, а саме громадянкою ОСОБА_2 , зазначеною в державному акті на право користування землею, та фактичним користувачем земельної ділянки - юридичною особою ФГ Піддубко П.І .

Зі змісту позовної заяви та відзиву, пояснень представників сторін у судовому засіданні судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Закону України "Про землеустрій" в частині того, що надання дозволу на відновлення меж земельної ділянки не може бути надано користувачу за актом на право постійного користування землею, оскільки земельною ділянкою користується фермерське господарство.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні приписи норм чинного законодавства.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Положеннями частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України (в чинній редакції) передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 5 ст. 7 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції від 13.03.1992) у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно з ч.1 ст.51 Земельного кодексу України громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до приписів ч.1 ст.22 Земельного кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються, Земельним Кодексом України у відповідних редакціях (1990 р. та 2001 р.), Законом України "Про селянське (фермерське) господарство", Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення ФГ), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. При цьому державний акт на право приватної власності на землю або Державний акт на право постійного користування землею видавався на ім`я фермера - фізичної особи, зазвичай, голови селянського (фермерського) господарства.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей (ст. 47 ЗК України 1990 року).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення ФГ), громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Тобто, відповідно до законодавства, яке діяло на час створення фермерського господарства позивача, необхідною умовою набуття останнім статусу юридичної особи було отримання у користування земельної ділянки, у зв`язку з чим голова фермерського господарства з метою набуття та реалізацією фермерським господарством своїх прав, в тому числі, прав на користування земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності відповідно до законодавства, здійснив дії щодо отримання у користування фермерським господарством земельної ділянки та оформлення прав на неї.

З огляду на вищевикладене суд вважає прийнятними аргументи позивача щодо того, що документом, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою селянським (фермерським) господарством до 2003 року був Державний акт, виданий на ім я голови С(Ф)Г із цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення селянського (фермерського) господарства. Для ФГ ОСОБА_2 правовстановлюючим документом, який дає право останньому на використання спірної земельної ділянки, є Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я Голови ФГ, як того вимагало чинне на той час законодавство, яка відповідно і є носієм речового права постійного користування відносно вказаної земельної ділянки.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлену листом від 18.03.2019 № П-1696/0-1611/0/95-19, у наданні згоди ОСОБА_2 на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства " Піддубко Поліни Іванівни " відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства " Піддубко Поліни Іванівни " відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з урахуванням висновків суду, викладених вище.

У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження відповідача надати ОСОБА_2 згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства " Піддубко Поліни Іванівни " відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з присвоєнням їй кадастрового номера, є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом. Доказів протилежного відповідачем як суб`єктом владних повноважень до суду не надано.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлену листом від 18.03.2019 № П-1696/0-1611/0/95-19, у наданні згоди ОСОБА_2 на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства " Піддубко Поліни Іванівни " відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кам`янської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що надана у постійне користування для ведення фермерського господарства " Піддубко Поліни Іванівни " відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 24.11.1998 за № 252 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 05 серпня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов