Справа № 280/1200/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/1200/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Прокоф`єва С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦІНДУСТРІЯ-ІНВЕСТ» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року в адміністративній справі №280/1200/19 (суддя першої інстанції - Семененко М.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦІНДУСТРІЯ-ІНВЕСТ» до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправними та рішення про коригування митної вартості та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.03.2019 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці ДФС, в якому просив визнати протиправними і скасувати: рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2019/000022/2 від 06.03.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2019/00267.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення митного органу мотивовані тим, що надані для митного оформлення імпортованого товару документи не містять інформації, яка б підтверджувала числові значення складових митної вартості, у відповідача є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення ст.VII ГАТТ. Однак позивач вважає, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач не вказав, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, прийняти постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням судом обставин, невідповідністю висновків суду обставинам справи, судом неправильного застосовані норми матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

27.09.2018 року між ТОВ «УКРСПЕЦІНДУСТРІЯ-ІНВЕСТ» (Запоріжжя) та «Генезис Трейд СА (Лугано, Швейцарія) укладено контракт №1GT/270918 (а.с.17-21).

Відповідно до п.1 вказаного Контракту позивач купує металопродукцію, кількість, якість, ціна, вартість, терміни, умови постачання та інші характеристики якої визначаються в специфікаціях, які додаються до контракту та є його невід`ємною частиною.

Згідно із п.4 Контракту та п.3 специфікації №1 постачання товару здійснюється на умовах CIF (INCOTERMS 2010) Україна м.Одеса.

Відповідно до специфікації №1 до Контракту від 27.09.2018 року вага нетто по специфікації 40 тонн (+/- 10%), вартість продукції складає 39720 доларів США (а.с. 22).

Пунктом 5 Контракту та п.5 специфікації №1 передбачено, що позивач сплачує 30% вартості товару на умовах передоплати протягом 5 робочих днів з моменту підписання контракту і даної специфікації, а також за наявності рахунку на оплату продавця, та 70% протягом 20 робочих днів з дати коносаменту.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2019 року позивач подав до митного оформлення електронну митну декларацію на товар «Прутки ковані круглі з нормалізацією та обдиркою: діам. 387*(4-5.80)м = 1 гит (Плавка №3121745-3)= 5204кг; діам. 438*(4-5.80)м = 1 шт (Плавка №3121487-2)= 6553кг; діам. 490*(4-5.80)м = 1 шт (Плавка №3121750-3)= 8257кг; діам. 514*(4-5.80)м = 1 шт (Плавка № 3121258-1-1)= 8723кг; діам. 565*(4-5.80)м = 1 шт (Плавка Nq 3121257-1-2)= 11451кг; Технічна характеристика: Пруток кований круглого перетину виготовлений з конструкційної вуглецевої сталі AISI1045 + Сг (аналог по ГОСТ 1050-88 cm. 45), з нормалізацією (нормалізаційного відпалом - вид термічної обробки сталі для усунення внутрішніх напружень) і грубим обточуванням. Виробник: ZHONGYUAN SPECIAL STEEL COLTD. Країна виробництвами». Митній декларації присвоєно №UA112080/2019/008147 (а.с.14, 86).

Митна вартість товару визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару з метою проведення митного контролю та митного оформлення імпортованого товару декларант подав наступні документи (графа 44 ЕМД):

1) сертифікати якості від 07.12.2018 року: №2012-YD-137, №2012-YD-158, №2012-YD-190, №2012-YD- 223, №218-3-2769;

2) пакувальний лист від 12.12.2018 року №В2018-YANG-1202;

3) рахунок-фактура (інвойс) від 12.12.2018 року №USI001/10/18F-usd;

4) коносамент від 23.12.2018 року №HLCUTS.

5) автотранспортна накладна від 27.02.2019 року №762360;

6) автотранспортна накладна від 27.02.2019 року №762361;

7) сертифікат про походження товару від 28.12.2018 року №18С4108A0016/00119;

8) декларація про походження товару від 12.12.2018 року №USI001/10/18F-usd;

9) банківський платіжний документ від 16.11.2018 року №1;

10) банківський платіжний документ від 16.01.2019 року №2;

11) банківський платіжний документ від 28.01.2019 року №3;

12) банківський платіжний документ від 31.01.2019 року №4;

13) зовнішньоекономічний договір (контракт) від 27.09.2018 року №1GT/270918;

14) доповнення до зовнішньоекономічного договору від 27.09.2018 року Спец. №1;

15) договір про надання послуг митного брокера від 11.07.2017 року №1107-17/Т;

16) лист - опис від 04.03.2019 року №0403-19.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару на підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України із застосуванням системи управління ризиками, Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) відповідно до статті 337 Митного кодексу України в автоматизованому порядку за поданою митною декларацією було виявлено ризик 105-2 щодо можливого заниження митної вартості, а саме: перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік. Сформовано повідомлення про необхідність здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару, здійснення перевірки правильності класифікації товару, перевірки задекларованих документів, що підтверджують походження товарів (а.с.88-89).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару митний орган дійшов висновку, що надані до митного оформлення згідно з ч.2 ст.53 Митного кодексу України документи містять розбіжності, а саме:

1) пунктом 5 «Условия платежа» контракту від 27.09.2018 року №1GT/270918 та пунктом 5 «Условия оплаты» специфікації №1 від 27.09.2018 року до контракту від 27.09.2018 року №1GT/270918 передбачено, що Покупець сплачує 30% вартості товару в якості передплати протягом 5 робочих днів з моменту підписання контракту, специфікації та виставленого рахунка на оплату від Продавця, 70% Покупець сплачує протягом 20 робочих днів з дати коносаменту, але в наданому до митного оформлення інвойсі від 12.12.2018 року №USI001/10/18F-usd передбачено оплату протягом 20 робочих днів з дати коносаменту;

2) у платіжному дорученні від 16.11.2018 року №1 у графі 70 наявні посилання на рахунок від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD, хоча до митного оформлення зазначений документ не надавався;

3) у платіжних дорученнях від 16.01.2019 року № 2, від 28.01.2019 року №3 та від 31.01.2019 року №4 у графі №70 наявні посилання на рахунок від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD, хоча до митного оформлення зазначений документ не надавався;

4) контрактом від 27.09.2018 року № 1GT/270918 передбачені умови поставки CIF м.Одесса, відповідно до умов поставки передбачено страхування товару. Згідно п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України одним з документів, що підтверджує заявлену митну вартість товару, якщо здійснювалось страхування, - є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, але зазначені документи до митного оформлення не надавались.

05.03.2019 року відповідачем на підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України направлено декларанту електронне повідомлення (а.с.91-93), в якому позивачу повідомлено про виявлені розбіжності та про необхідність у зв`язку із цим подати наступні додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

6) копію митної декларації країни відправлення;

7)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також декларанта повідомлено про те, що відповідно до ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товарів.

06.03.2019 року декларантом надано наступні документи:

1) страховий сертифікат №04 від 09.01.2019 року;

2) висновок Запорізької ТПП №ОИ-4560 від 28.02.2019 року;

3) комерційну пропозицію.

Крім того, декларант повідомив митний орган, що «Інші документи надаватися не будуть» (а.с.16).

06.03.2019 року Запорізькою митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2019/000022/2, а також складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2019/00267 (а.с.12,13).

В графі 33 вказаного рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2019/000022/2, серед іншого, зазначено, що враховуючи вимоги ч.2 ст.64 Митного кодексу України використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядними методами з розрахунку 1,8 дол. США/кг (МД № UA100070/2018/232684 від 23.07.2018 року).

Позивач скористався правом на митне оформлення під гарантійні зобов`язання, товар випущений у вільний обіг за МД №UА112080/2019/008632 (а.с.15).

Не погодившись із прийнятими рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у прийнятті митної декларації, позивач оскаржив їх до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України).

Згідно із статтею 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною першою статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За приписами частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини шостої статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

З аналізу наведених норм вбачається, що право митного органу на витребування додаткових документів виникає тільки за наявності певних підстав, а саме: якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару, на підставі документів, що надаються на підтвердження заявленої митної вартості відповідно до положень частини другої статті 53 Митного кодексу України. Тобто такі розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За положеннями частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина 2 статті 55 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої-третьої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст.VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.

При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.

Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

З огляду на наведені норми вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору.

При цьому, обов`язок доведення митної вартості товару покладається саме на позивача, а митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.06.2018 року по справі 804/475/16.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для витребування митним органом у ТОВ «УКРСПЕЦІНДУСТРІЯ-ІНВЕСТ» додаткових документів стало встановлення в ході перевірки таких розбіжностей:

1) пунктом 5 «Условия платежа» контракту від 27.09.2018 року №1GT/270918 та пунктом 5 «Условия оплаты» специфікації №1 від 27.09.2018 року до контракту передбачено, що Покупець сплачує 30% вартості товару в якості передплати протягом 5 робочих днів з моменту підписання контракту, специфікації та виставленого рахунка на оплату від Продавця, 70% Покупець сплачує протягом 20 робочих днів з дати коносаменту, але в наданому до митного оформлення інвойсі від 12.12.2018 року №USI001/10/18F-usd передбачено оплату протягом 20 робочих днів з дати коносаменту;

2) у платіжному дорученні від 08.11.2018 року №1 у графі 70 наявні посилання на рахунок від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD, хоча до митного оформлення зазначений документ не надавався;

3) у платіжних дорученнях від 16.01.2019 року №2, від 28.01.2019 року №3 та від 31.01.2019 року №4 у графі №70 наявні посилання на рахунок від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD, хоча до митного оформлення зазначений документ не надавався;

4) контрактом від 27.09.2018 року № 1GT/270918 передбачені умови поставки CIF м.Одесса, відповідно до цих умов поставки передбачено страхування товару. Згідно п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України одним з документів, що підтверджує заявлену митну вартість товару, якщо здійснювалось страхування, - є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, але зазначені документи до митного оформлення не надавались.

Щодо виявлених розбіжностей в умовах оплати товару між контрактом, специфікацією та коносаментом, а саме (пункт 1 рішення митного органу), колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Отже, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Щодо виявленої розбіжності, визначено пунком 4 рішення митного органу, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до поданої митної декларації витрати на транспортування і страхування та інші складові у складі митної вартості декларантом не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.

Відповідно до умов поставки CIF (Cost Insurance and Freight) за Правилами ICC для використання торгівельних термінів в національній та міжнародній торгівлі Інкотермс 2010 «вартість, страхування, фрахт» означає, що продавець несе ті ж обов`язки, що за умовами CFR, проте він повинен забезпечити морське страхування від ризику загибелі або пошкодження товару під час перевезення, продавець укладає договір страхування і виплачує страховику страхову премію.

Таким чином, оплата страхування товару на умовах поставки СIF не є обов`язком покупця і незалежно від того, чи оплата за фрахт передує оплаті відправці (у пункті відправки), чи то здійснюється у місці призначення, покладається на продавця товару.

Отже, вказана розбіжність не перешкоджала митному органу впевнитись у правильному визначенні митної вартості задекларованого позивачем товару.

Щодо виявлених розбіжностей, зазначених у пунктах 2 та 3 рішення митного органу, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «УКРСПЕЦІНДУСТРІЯ-ІНВЕСТ» до митного оформлення надано банківські платіжні доручення в іноземній валюті: від 08.11.2018 року №1 на суму 11916,00 дол.США; від 16.01.2019 року №2 на суму 10000,00 дол.США; від 28.01.2019 року №3 на суму 10000,00 дол.США; від 31.01.2019 року №4 на суму 7990,68 дол.США.

Також наданий рахунок-фактура (інвойс) від 12.12.2018 року №USI001/10/18F-usd.

Судом першої інстанції встановлено, що у платіжному дорученні від 08.11.2018 року №1 у графі 70 наявні посилання на рахунок (інвойс) від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD, а у платіжних дорученнях від 16.01.2019 року № 2, від 28.01.2019 року №3 та від 31.01.2019 року №4 у графі №70 наявні посилання на рахунок (інвойс) від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD.

Зазначені рахунки (інвойси) від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD та від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD до Запорізької митниці ДФС позивачем не подавались.

В апеляційній скарзі позивач послався на ту обставину, що до митного оформлення подавався тільки інвойс від 12.12.2018 року №USI001/10/18F-usd, який містить дані контракту, дані специфікації, номенклатуру товару, та вартість оплати, а також надавались 4 платіжних доручення щодо сплати 100% вартості товару. У зв`язку з цим рахунки (інвойси) від 26.10.2018 року на передоплату та від 02.01.2019 року на кінцеву оплату не надавалися, оскільки в їх наданні не було потреби.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що інвойси рахунки (інвойси) від 26.10.2018 року на передоплату та від 02.01.2019 року на кінцеву оплату митним органом не витребовувались, хоча про їх відсутність було зазначено в електронному повідомленні 05.03.2019 року, в якому позивачу доведено про виявлені розбіжності та про необхідність у зв`язку із цим подати додаткові документи та будь-які інші документи.

Колегія суддів не погоджується з таким посиланням позивача з огляду на наступне.

Документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року №216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар. Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару.

Враховуючи наведене, неподання до митного органу рахунків (інвойсів) від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD та від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD, на які міститься посилання у графі №70 платіжних доручень від 08.11.2018 року №1, від 16.01.2019 року №2, від 28.01.2019 року №3 та від 31.01.2019 року №4 відповідно, не дозволяло митному органу ідентифікувати певну поставку товару (за її кількістю у певні строки, передоплату за певну кількість товару у певний строк і т.і).

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з неподанням вказаних вище рахунків (інвойсів) у митного органу були обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому рахунок (інвойс) від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD та рахунок (інвойс) від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD позивачем так і не були надані до Запорізької митниці ДФС.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що зазначені рахунок (інвойс) від 26.10.2018 №USI001/10/18P-USD та рахунок (інвойс) від 02.01.2019 №USI001/10/18F-USD у позивача були наявні, але він не вважав за потрібне їх надавати митному органу, оскільки це було зайвим при наявності вже наданих документів.

Є не зрозумілим, в чому полягала складність подати позивачу такі документи митному органу?

Посилання апелянта на ту обставину, що вказані рахунки (інвойси) долучені до матеріалів справи, що підтверджує їх наявність, колегія уддів до уваги не приймає, оскільки зазначені рахунки (інвойси) не були подані при митному оформленні та не можуть вважатися такими, що були наявні на момент прийняття митним органом оскаржуваного рішення, а отже не можуть бути взяті судом до уваги.

Крім того, дослідивши надані рахунок (інвойс) від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD та рахунок (інвойс) від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD суд встановив невідповідність між визначеною ними загальною сумою розрахунків та сумою, визначеною в рахунку (інвойсі) від 12.12.2018 року №USI001/10/18F-usd.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з неподанням позивачем до митного органу під час здійснення митного оформлення товару рахунку (інвойсу) від 26.10.2018 року №USI001/10/18P-USD та рахунку (інвойсу) від 02.01.2019 року №USI001/10/18F-USD, на які містяться посилання в наданих до митного оформлення платіжних дорученнях, у митного органу були наявні підстави для витребування додаткових документів відповідно до частини 3 статті 56 Митного кодексу України.

При цьому додатково наданим документами (страховий сертифікат №04 від 09.01.2019 року; висновок Запорізької ТПП №ОИ-4560 від 28.02.2019 року та комерційна пропозиція) декларант не усунув вказані розбіжності, у зв`язку з чим митний орган правомірно відмовив позивачу в митному оформленні імпортованого товару за заявленою митною вартістю.

Згідно з частиною першою статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).

Частиною третьою статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України)

За приписами частини сьомої статті 57 Митного кодексу України методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 Митного кодексу України).

Порядок застосування резервного методу визначений у статтею 64 Митного кодексу України.

Так, згідно з частиною першою-другою зазначеної статті у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару встановлено, що у митного органу була відсутня інформація щодо вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, також неможливо було застосувати методи на основі віднімання та додавання вартості неможливо було застосувати у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці інформації щодо складових митної вартості згідно вимог ст.62, 63 Митного кодексу України. Митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у митного органу інформації щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей.

Резервний метод визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України) базується на світовій практиці, згідно якої в рамках цього методу допускається розумна гнучкість в підходах до застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 64 Митного кодексу України відповідачем використана наявна у митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядними методами з розрахунку 1,85 дол.США/кг (МД №UA1 00070/2018/232684 від 23 07.2018 року).

Доказів, які б свідчили про інший рівень раніше визнаної/визначеної митним органом митної вартості, не надано. Аргументів щодо незгоди з застосуванням саме вказаної інформації про раніше визнану/визначену митну вартість за МД №UA1 00070/2018/232684 від 23 07.2018 року апелянтом не наведено.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач обґрунтував свій сумнів щодо заявленої позивачем митної вартості товару за основним методом, які позивачем під час митного оформлення не усунуті, аргументів щодо застосованого відповідачем рівня раніше визнаної/визначної митної вартості не наведено, а отже у суду відсутні підстави піддавати його сумніву.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність прийняття прийняття від 06.03.2019 року рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2019/000022/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2019/00267.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦІНДУСТРІЯ-ІНВЕСТ» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року в адміністративній справі №280/1200/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року в адміністративній справі №280/1200/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак