Справа № 300/1502/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
"07" серпня 2019 р. справа № 300/1502/19
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Івано-Франківського обласного військового комісаріату про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України №36 від 20.05.2016 щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та зобов`язання нарахувати і виплатити таку допомогу, як військовослужбовцю, який отримав другу групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 15.07.2019 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також співвідповідач) про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та зобов`язання нарахувати і виплатити таку допомогу, як військовослужбовцю, який отримав другу групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби.
Ухвалою суду від 18.07.2019 позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху і надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, серед яких зокрема визначення у позовній заяві належного процесуального статусу Івано-Франківського обласного військового комісаріату і Міністерства оборони України як відповідача (відповідачів) чи іншого учасника справи за відповідними позовними вимогами; ідентифікації рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яку ОСОБА_1 просить визнати протиправним, із зазначенням номера, дати прийняття, назви документа і найменування суб`єкта владних повноважень, який його видав; подання обґрунтованої зави про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням конкретних поважних підстав такого пропуску.
02.08.2019, позивачем, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 18.07.2018, через канцелярію суду подано нову позовну заяву із зазначенням Міністерства оборони України, як відповідача та Івано-Франківського обласного військового комісаріату як співвідповідача, із зазначенням номера і дати рішення Міністерства оборони України №36 від 20.05.2016 щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, яке є предметом оскарження за первинним позовом.
Водночас у позовній заяві від 02.08.2019, на останній сторінці, ОСОБА_1 виклав текст з проханням поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду із вказаним позовом.
В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, позивач вказав на хворобу, а також нечітку відповідь Міністерства оборони України про причини відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Будь-яких інших обґрунтувань позивачем не наведено. Із вказаних підстав ОСОБА_1 вважає, що ним пропущено строк звернення до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з поважних причини.
Вивчивши вказане клопотання щодо поновлення строку звернення до суду та викладені в його обґрунтування обставини про поважність причин пропуску строку звернення, дослідивши всі наявні докази, які містяться в матеріалах адміністративного позову, суд зазначає наступне.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 вказаної вище статті Кодексу визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте, або які дії вчинені.
З аналізу частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що процесуальний закон обмежує право звернення особи до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Як слідує із прохальної частини адміністративного позову, позивач просить визнати протиправним рішення Міністерства оборони України №36 від 20.05.2016 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, відповідно до вимог підпункту 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату такої допомоги позивачу, як військовослужбовцю, який отримав другу групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 580 800,00 гривень.
Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає про те, що він проходив військову службу в складі Радянської Армії, в тому числі у діючій армії в Демократичній Республіці Афганістан в складі військової частини, де отримав множинні поранення. В результаті обстеження сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1966 року народження, виявлені множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої руки, лівої ноги (контузія головного мозку), на підставі чого судовий експерт прийшов до висновку, що виявлені у позивача сліди пошкоджень могли утворитися в наслідок загоєння ран від вогнепальних поранень, давність отримання яких може відповідати періоду проходження військової служби у Афганістані у складі військової частини. Вказане, як вважає позивача, підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2035/Ж від 13.11.2013, виданим Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи. Відповідно до витягу з протоколу №2808 від 14.11.2013 засідання Центральної військово-лікарської комісії, встановлено причинний зв`язок захворювання ОСОБА_1 із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивач вказує про надуманість мотиву відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а саме: не представлення довідки про те, що поранення отримано не у зв`язку із знаходженням в нетверезому стані. На переконання ОСОБА_1 після встановлення інвалідності ІІ групи і на момент звернення з відповідною заявою до військового комісаріату 23.02.2016, він мав право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до підпункту 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", розмір якої складає 580 800,00 гривень, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік".
За змістом частини 1 статті 123, частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.
Як уже зазначалось суддею, позивач у позовній заяві від 02.08.2019, обґрунтовуючи поважність причин пропуску звернення до суду із вказаним позовом, вказує на дві поважні причини пропуску - хворобу та нечітку відповідь Міністерства оборони України про причини відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.
Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суддя встановлює обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких, зокрема, слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та "добросовісність" заявника. Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне чи недбале ставлення особою, яка звертається в суд (планує звернутися), до правил обчислення і застосування відповідних строків такого звернення.
У пункті 47 Рішення зазначено, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Враховуючи вказане, розгляд судом клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду, заявленого у позовній заяві від 02.08.2019, з тих підстав і обґрунтування, які у ній зазначені, повинен відповідати принципу юридичної визначеності.
Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли починаючи з 20.05.2016 - дня розгляду відповідною комісією Міністерства оборони України, поданих позивачем документів для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, за результатом якого складено протокол №36 від 20.05.2016, у відповідності до якого документи ОСОБА_1 повернуті обласному військовому комісаріату.
Суддя вважає наведені позивачем, у позовній заяві від 02.08.2019, підстави пропущення строків звернення до суду не поважними, виходячи з наступного.
Із змісту Витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №36 від 20.05.2016, затвердженого Міністром оборони України 23.05.2016, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами із числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, які свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за №975.
Тобто протокол засідання комісії №36 від 20.05.2016 містить чіткі підстави, які слугували для повернення матеріалів ОСОБА_1 на доопрацювання, а саме: відсутність документів, які свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відтак, доводи позивача з приводу нечіткої відповіді Міністерства оборони України про причини відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, суддя вважає такими, що не відповідають дійсності, а отже не могли бути причиною пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою.
Стосовно хвороби ОСОБА_1 , про яку останній вказує, як на поважну причину, яка унеможливлювала вчасне звернення позивача із вказаним позовом у строк, визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відзначає слідуюче.
В результаті дослідження наявних в матеріалах первинного позову ОСОБА_1 доказів, суддею встановлено, що позивач в період з 18.07.2014 по 01.08.2014 і з 17.11.2014 по 01.12.2014 перебував на стаціонарному лікуванні у Державному закладі Вузлова лікарні ст. Коломия ДТГО "Львівська залізниця", що підтверджується виписками з історії хвороби №1213 і №1887, а також в період з 16.11.2015 по 26.11.2015 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Кутської міської лікарні, свідченням чого є виписка з історії хвороби №1750.
Проте, вказані докази не можуть братися до уваги при встановленні поважності причин пропуску строку звернення із даним адміністративним позовом, оскільки лікування позивача у вищезазначені періоди відбувалось до прийняття рішення Міністерства оборони України №36 від 20.05.2016, яке оскаржує ОСОБА_1 .
В подальшому, як з`ясовано, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період:
- з 16.12.2016 по 01.07.2017 (17 днів) у Комунальному закладі "Івано-Франківський обласний госпіталь", про що свідчить виписка №1021 з медичної картки стаціонарного хворого;
- з 28.04.2017 по 12.05.2017 (15 днів) у Комунальному закладі "Івано-Франківський обласний госпіталь", про що свідчить виписка №738 з медичної картки стаціонарного хворого;
- з 09.11.2018 по 19.11.2018 (11 днів) у Комунальному закладі "Івано-Франківський обласний госпіталь", про що свідчить виписка №1925 з медичної картки стаціонарного хворого;
- з 17.01.2019 по 09.02.2019 (24 дні) в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни, про що свідчить виписка №358 з медичної картки стаціонарного хворого;
- з 14.05.2019 по 28.05.2019 (15 днів) у Комунальному закладі "Івано-Франківський обласний госпіталь", про що свідчить виписка №848 з медичної картки стаціонарного хворого.
Отже, з наведеного слідує, що ОСОБА_1 в загальному перебував на стаціонарному лікуванні всього 82 дні в період з 16.12.2016 по 28.05.2019, в той же час, суд зауважує, що з дати прийняття 20.05.2016 Міністерством оборони України оскаржуваного рішення №36 до дати звернення позивача з даним позовом (15.07.2019) минув строк 3 роки 1 місяць і 15 днів.
Разом з тим, індивідуальна програма реабілітації інваліда №217 встановлена лише з 20.03.2019, а оскаржуване рішення Міністерством оборони України прийняте 20.05.2016.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, які мають підтверджуватися належними доказами.
Враховуючи тривалий період з 20.05.2016 (дати прийняття рішення) по 15.07.2019 (дати звернення із позовом), який становить 3 роки 1 місяць 15 днів, та беручи до уваги кількість днів перебування позивача на стаціонарному лікуванні протягом такого періоду - 82 дні, на переконання судді, позивач не був позбавлений можливості вчасно звернутися до суду за захистом свого порушеного права у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.
Будь яких інших причин не звернення до суду в строк, визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, чи обставин, які об`єктивно перешкоджали такому зверненню, у позовній заяві від 02.08.2019 позивачем не наведено, належних доказів на їх підтвердження не надано.
Окремо слід відзначити, що позивач не зазначив про інші обставини ознайомлення із змістом оскаржуваного рішення, в тому числі про його отримання в межах шестимісячного строку звернення до суду.
ОСОБА_1 звернувся в суд із даною позовною заявою для захисту свого порушеного права 15.07.2019.
З огляду на вказане, виходячи з положень статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя дійшов висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.
Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Оскільки позивачем у встановлений законом та ухвалою суду від 18.07.2019 строк не було наведено підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, то наявні правові підстави для повернення даної позовної заяви позивачу.
Водночас суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
На підставі наведеного, керуючись частиною 2 статті 123, пунктом 9 частини 4 статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України №36 від 20.05.2016 щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та зобов`язання нарахувати і виплатити таку допомогу, як військовослужбовцю, який отримав другу групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.