Справа № 500/1783/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/1783/19

31 липня 2019 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Хрущ В.Л., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Спільного малого підприємства "Науково-виробнича фірма "ОКО", в особі представника - адвоката Вароди Павла Борисовича,

до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області,

про:

- визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10.07.2019 року:

№АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1420-19 та №АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1422-19,

- визнання протиправними та скасування приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04.07.2019 року:

№С-04.07/10 та №С-04.07/7, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Спільне мале підприємство "Науково-виробнича фірма "ОКО", в особі представника - адвоката Вароди Павла Борисовича, звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду із вищезазначеним позовом до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, в якому порушує питання про:

- визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1420-19 від 10.07.2019 року, винесену головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області Гудь В.І., якою СМП "Науково-виробнича фірма "ОКО" - визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф в розмірі 180630,00 гривень;

- визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1422-19 від 10.07.2019 року, винесену головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області Макогоном Б.Б., якою СМП "Науково-виробнича фірма "ОКО" - визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф в розмірі 180630,00 гривень;

- визнання протиправним та скасування припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №С-04.07/10 від 04.07.2019 року, винесеного головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державного архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області Гудь В.І., щодо СМП "Науково-виробнича фірма "ОКО";

- визнання протиправним та скасування припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №С-04.07/7 від 04.07.2019 року, винесеного головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державного архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області Макогоном Б.Б., щодо СМП "Науково-виробнича фірма "ОКО".

Визначаючись щодо питання про відкриття провадження у справі за даною позовною заявою, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини 5 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію даного спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 17, частини 5 статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту -КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до часини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У відповідних пунктах частини 1 статті 4 КАС України наведено визначення термінів, вжитих у цьому Кодексі, згідно з якими:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ;

- адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом;

Положеннями частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист відповідним способом.

Відповідно до частини 5 статті КАС України ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Правила розмежування предметної юрисдикції (підсудності) адміністративних справ встановлені статтею 20 КАС України.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, частиною 2 статті 20 КАС України визначено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті

Згідно з приписами статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Частиною 3 статті 27 КАС України визначено, що підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Так, особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ встановлюються главою 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності - віднесені даним Кодексом до окремих категорій термінових адміністративних справ, особливості провадження в яких врегульовано нормами статті 286 КАС України.

У відповідності до частини 1 статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності - вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, положення КАС України містять як загальні правила щодо розмежування предметної юрисдикції (глава 2 параграф 1), так і спеціальні норми щодо розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, які предметно, територіально та інстанційно підлягають розгляду тим чи іншими судом, саме за такими правилами (параграф 2).

Як видно з наявних матеріалів, позовні вимоги що спрямовані на визнання протиправними та скасування постанов по справах про адміністративне правопорушення від 10.07.2019 року: №АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1420-19 та №АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1422-19 - підсудна виключно місцевому загальному суду, в той час як позовні вимоги про визнання протиправними та скасування приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04.07.2019 року: №С-04.07/10 та №С-04.07/7 - предметно можуть бути розглянуті Тернопільським окружним адміністративним судом.

Поряд з цим, кожен публічно-правовий спір має особливий суб`єктний та об`єктний склад.

Так, при винесенні оскаржуваних приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил - відповідач виступає як орган (державного архітектурно-будівельного) контролю у процедурі здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (суб`єктами містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

В той же час, у правовідносинах з приводу оскаржуваних постанов по справах про адміністративні правопорушення - відповідач діє як уповноважений суб`єкт при вирішенні питання про притягнення конкретних осіб до адміністративної відповідальності.

Відтак, як предмети спорів у даних правовідносинах, так і підстави виникнення цих спорів та їх суб`єктний склад у кожному випадку - є різними за своєю правовою природою.

Отже, суд приходить до висновку, що у позовній заяві порушено правила об`єднання позовних вимог.

Згідно із пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Оскільки частиною 5 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України передбачена пряма заборона щодо об`єднання позовних вимог з виключною підсудністю різним судам, тому відсутні підстави для застосування положень частини 6 статті 172 КАС України про роз`єднання позовних вимог, оскільки, в силу абзацу 2 статті 6 статті 172 КАС України, - це призведе не лише до порушення виключної підсудності позовних вимог і до розгляду справи неналежним судом, а й, як наслідок, може негативно вплинути на реалізацію конституційних прав позивача.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід повернути позивачу у відповідності до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України.

В контексті конкретних обставин та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, - позовна заява підлягає поверненню позивачеві, оскільки, беззаперечно, враховуючи статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, на суд при вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі покладається обов`язок не лише вирішити дане питання у відповідний спосіб, а й з метою уникнення недопущення порушення прав позивача на доступ до правосуддя та розгляд спору повноважним судом, - забезпечити можливість реалізації позивачем права на належний та реальний спосіб захисту його прав в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу на положення статті 7 Закону України «Про судовий збір», якою визначено, можливість повернення сплаченого судового збору.

Так, згідно з пунктом 2 частини 1 наведеної статті сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, - за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Тому, враховуючи те, що позовна заява підлягає поверненню, - суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право на повернення сплачених ним сум судового збору за подання даної позовної заяви, - звернувшись до суду із відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 20, 25, 169, 172, 241, 248, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Спільного малого підприємства "Науково-виробнича фірма "ОКО", в особі представника - адвоката Вароди Павла Борисовича, до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, про: визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10.07.2019 року: №АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1420-19 та №АЗ-10.07/3-40-1019-7.5-1422-19, визнання протиправними та скасування приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04.07.2019 року: №С-04.07/10 та №С-04.07/7,- повернути позивачу.

2. Роз`яснити позивачу право на подання на підставі даної ухвали клопотання про повернення суми судового збору, сплаченої ним за подання даного адміністративного позову.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна

Суддя Хрущ В.Л.