Справа № 1440/2206/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2206/18
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В., Коваля М.П.

за участю секретаря Гошуренко К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду в вказаним вище адміністративним позовом та посилаючись на те, що відповідач безпідставно та незаконно повертав проекти позивачу не приймаючи при цьому рішень, спірний наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (надалі Управління, відповідач) від 13 червня 2018 № 194 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» видано в порушення частини другої статті 134 Земельного кодексу де передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної власності або права на них у разі передачі земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, просив суд: визнати протиправними дії Управління щодо включення земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах; визнати протиправним та скасувати наказ Управління від 13 червня 2018 № 194 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах».

18 жовтня 2018 ОСОБА_1 звернувся з заявою про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката

За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 05 квітня 2019 ухвалено рішення про задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції: визнав протиправними дії Управління щодо включення земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах; визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 13 червня 2018 № 194 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах»; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Управління користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1762 грн., що був сплачений платіжними квитанціями від 11 вересня 2018 № П 1722 на суму 704 грн.80 коп., від 11 вересня 2018 № П 1736 на суму 528 грн. 60 коп. і від 18 жовтня 2018 № П 13157 на суму 528 грн.60 коп.; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3527 грн. 43 коп.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що: відповідач не надав суду доказів прийняття ним рішень за результатами розгляду останніх за датою заяв ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою.

Таким чином, процедуру надання Земельних ділянок не було завершено: Управління у визначений частиною десятою статті 123 Земельного кодексу України строк не прийняло рішень про затвердження проекту землеустрою і про надання позивачу земельної ділянки у користування та не відмовило позивачу у відповідному затвердженні.

Частиною третьою статті 134 Земельного кодексу України встановлено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених у тому числі статтею 34 цього Кодексу.

Як вказано вище, частиною першою статті 34 Земельного кодексу України закріплено право громадян орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Таким чином, Земельні ділянки (права на них) не підлягали продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

З урахуванням обставин справи, суд встановив, що в своїх діях Управління не дотрималося принципу належного урядування.

Крім того, частиною третьою статті 136 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. В даному випадку, на думку суду, Управління безпідставно послалося на цю норму як на підставу для відмови позивачу у затвердженні проектів землеустрою, оскільки Земельні ділянки ще не були виставлені на земельні торги.

Миколаївський окружний адміністративний суд визнав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також те, яке значення має справа для позивача, тому, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив їх стягнути, поряд із сплаченим позивачем судовим збором, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказав на те, що: - управління, як розпорядник земель сільськогосподарського призначення державної власності, є організатором земельних торгів та, відповідно до вимог чинного законодавства наділений повноваженнями визначати перелік ділянок державної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги. У зв`язку з тим, що земельні ділянки включені до переліку земельних ділянок державної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Листами Управління від 18 липня 2018 №№ К-3218/1-3770/0/20-18-СГ, К-3219/1-3771/0/20-18-СГ відмовлено ОСОБА_1 у затверджені проектів землеустрою та передачі цих земельних ділянок в оренду; - судом не наведено мотивів з яких він дійшов висновку, що дії Управління не відповідають критеріям оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України; - суд першої інстанції помилково виходив з пріоритетності позивача на отримання земельних ділянок перед іншими особами, які теж можуть мати законний інтерес щодо цих земельних ділянок, і не враховано, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду), що у такому випадку, фактично, вказує на відсутність обтяжень земельних ділянок; позивач не позбавлений права отримати земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 за результатами проведених земельних торгів; суд порушив норми процесуального законодавства оскільки розглянув справу з порушенням строків визначених для розгляду справ у порядку спрощеного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з`ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Згідно із пунктом є1 частини першої статті 15- 1 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин розпоряджається землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту а частини третьої статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення надаються, зокрема, у користування громадянам для сінокосіння та випасання худоби, а частиною першою статті 34 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України, процедура надання земельних ділянок державної власності у користування передбачає такі основні етапи:

1. Звернення зацікавленої особи з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади або орану місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

2. Надання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

3. Розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

4. Погодження проекту в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

5. Прийняття відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, у двотижневий строк з дня отримання проекту, рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно з частиною десятою статті 123 Земельного кодексу України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у томі числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування витрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Частиною тринадцятою статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з частиною другою статті 135 Земельного кодексу України, продаж земельних ділянок державної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

У абзаці шістнадцятому частини другої статті 134 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 1012-VIII від 18 лютого 2016) визначено, що: «Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва».

Частиною третьою статті 134 Земельного кодексу України встановлено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених у тому числі статтею 34 цього Кодексу.

Частиною першою статті 34 Земельного кодексу України закріплено право громадян орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

З матеріалів справи убачається, що згідно до наказу Управління від 14 квітня 2016 № 14-2872/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки, площею 19,3863 га. і 38,8135 га. пасовища, із цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби.

13 вересня 2016 відділ Управління у Веселинівському районі Миколаївської області погодив розроблений за замовленням позивача проект землеустрою та рекомендував передати земельні ділянки, площею 19,3480 га. і 36,7112 га. в оренду.

За заявою позивача 19 жовтня 2016 у Державному земельному кадастрі було зареєстровано земельні ділянки площею 19,3480 га. під номером НОМЕР_1 і 36,7112 га під номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням - 01.08 (для сінокосіння і випасання худоби; категорія земель землі сільськогосподарського призначення; вид використання для сінокосіння і випасання худоби; форма власності державна).

Обстоюючи своє право на оренду земельної ділянки, ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача з проханням про затвердження проекту землеустрою, однак Управління відмовляло позивачу в цьому та листами: від 29 грудня 2016, від 09 березня 2017, від 09 червня 2017, від 21 липня 2017, від 24 жовтня 2017, від 12 грудня 2017, від 12 лютого 2018, від 28 лютого 2018, від 25 травня 2018, зазначаючи кожного разу різні підстави, повертало надані матеріали на доопрацювання

Згодом позивач отримав лист Управління від 18 липня 2018 № К-3219/1-3771/0/20-18-СГ де зазначалось про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою, з тих підстав, що згідно до наказу відповідача від 13 червня 2018 № 194 зазначені позивачем земельні ділянки, на підставі ч.3 ст. 136 Земельного кодексу України було включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах. Зважаючи на це земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

З долученого до матеріалів справи наказу Управління від 13 червня 2018 № 194 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» убачається, що приймаючи рішення про включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах та надання дозвіл на складання технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для продажу прав на земельних торгах за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення та технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відповідач, послався на ст. ст. 122, 135-139 Земельного кодексу України. Підставою для видання спірного наказу стало клопотання відділу у Веселинівському районі Управління від 12 червня 2018 № 852/408-18.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що приймаючи наказ від 13 червня 2018 № 194 Управління не взяло до уваги виключення викладені у частині другій статті 135 Земельного кодексу України «продаж земельних ділянок державної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу». Та відмовило позивачу у праві, передбаченому частиною першою статті 34 Земельного кодексу України де закріплено право громадян орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Суд апеляційної інстанції погоджується і визнає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність будь яких доказів прийняття Управлінням рішень за результатами розгляду останніх за датою заяв ОСОБА_1 стосовно затвердження проекту землеустрою.

Більш того, 13 червня 2018 (в день видання Наказу) Управління листом № 13-14-0.22-4406/2-18 знову повідомило позивача про недоліки наданих ним для затвердження проектів землеустрою, при цьому не вказавши про прийняття в цей день наказу про включення спірних земельних ділянок до переліку для продажу прав на них на земельних торгах.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у справі Рисовський проти України Європейський суд з прав людини вказав на таке - на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

На противагу цьому, Управління не розглянуло та не прийняло рішення стосовно численних звернень ОСОБА_1 . При цьому, в порушення порядку надходження звернень, було надано пріоритет розгляду клопотання відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 12 червня 2018 №852/408-18 та вже 13 червня 2018 № 194 видано наказ Управління «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах». Такі дії і рішення не можна визнати «належним урядуванням» оскільки відповідач діяв не вчасно та в порушення належного та послідовного способу.

Твердження Управління про порушення судом першої інстанції строків розгляду адміністративної справи не можуть бути підставою для скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 317 КАС України: «Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи».

При розгляді справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 судом попередньої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні Управлінням фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись: ст. ст. 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне судове рішення буде виготовлено 02 серпня 2019.

Суддя-доповідач:

Судді: