Справа № 140/1900/19
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1900/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 Юрій ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКС України у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо неподання висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 50 250,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 50 250,00 грн. та пені у розмірі 23 990,30 грн., нараховану на суму такої заборгованості за період з 01.12.2016 по 07.06.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2016 позивачем подано до Луцької ОДПІ в електронній формі податкову декларацію з ПДВ за серпень 2016 року, в якій було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 50 434,00 грн. Разом із податковою декларацією позивачем подано також розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.

Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість, за результатами якої підтверджено суму бюджетного відшкодування в сумі 50 250,00 грн. Відтак, відповідно до статті 200 Податкового кодексу України сума бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 50 250,00 грн. повинна була бути перерахована позивачу до 01.12.2016.

Проте контролюючим органом допущено протиправну бездіяльність, що полягає у неподанні органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача, що призвело до порушення законних прав позивача.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 замінено Луцьку ОДПІ її правонаступником Головним управлінням ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області).

Представник відповідача (ГУ ДФС у Волинській області) у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що з 01.01.2017 року відбулися зміни щодо механізму повернення суб`єктам господарювання сум ПДВ на рахунки в банках, відповідно до яких повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюються у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв про повернення сум бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Формування Реєстру заяв здійснюється на підставі баз даних ДФС та Казначейства. Станом на сьогодні наявні технічні ускладнення у роботі програмного забезпечення, що унеможливлює забезпечення своєчасного та повного відображення інформації для повернення суми бюджетного відшкодування. ГУ ДФС у Волинській області при підтвердженні сум ПДВ відповідно до акта перевірки від 14.11.2016 №5369/13-04/ виявлені технічні помилки, зокрема відсутність суми залишку ПДВ по декларації за серпень 2016 року. Відповідачем було направлено ряд листів до ДФС України з проханням приведення у технічну відповідність даних в підсистемі «Податковий аудит» ІС «Податковий блок» для проведення підтвердження бюджетного відшкодування суми ПДВ.

Таким чином, ГУ ДФС у Волинській області діяло в межах повноважень встановлених нормативними документами з питань організації роботи з відшкодування податку на додану вартість та повністю виконало процедуру підтвердження суми бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 50 250,00 грн. по декларації за серпень 2016 року.

Щодо стягнення пені зазначила, що оскільки платнику податку станом на день подання позовної заяви не відшкодовано суму бюджетного відшкодування по податковій декларації з ПДВ за серпень 2016 року в сумі 50 250,00 грн., тому здійснити розрахунок пені на таку заборгованість є неможливим, оскільки відсутній факт погашення такої заборгованості. Отже, позовна вимога ФОП ОСОБА_1 . щодо стягнення пені є передчасною.

Відповідач (ГУ ДКС України у Волинській області) у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що з 1 січня 2017 року внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, щодо формування, ведення, офіційного публікування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та здійснення органами Казначейства бюджетного відшкодування ПДВ на підставі такого Реєстру. Так, на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Також зазначив, що процесуальних зв`язків ГУ ДКС України у Волинській області з позивачем не мало та не має, його права та законні інтереси не порушувало, а тому відсутні підстави для оскарження його дій та/або бездіяльності, відповідно і залучення у якості співвідповідача.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин діяв Порядок №39, який узгоджувався із відповідними нормами Податкового кодексу України. Позивач діяв правомірно відповідно до встановленого на той час порядку з метою повернення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 50 250,00 грн. Позивачу дані кошти повинні були бути сплачені до 01.12.2016. Бюджетне відшкодування ПДВ на час виникнення спірних правовідносин здійснювалося органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядку № 39, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, у п`ятиденний термін з дня надходження від податкового органу відповідного висновку.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача (ГУ ДФС у Волинській області) надала аналогічні пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача (ГУ ДФС у Волинській області) у відзиві на позовну заяву та представник позивача у відповіді на відзив просили розгляд справи проводити з повідомленням сторін.

Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що сторонами надано суду заяви по суті справи, суд не вбачав підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 20.09.2016 позивачем подано до Луцької ОДПІ в електронній формі податкову декларацію з ПДВ за серпень 2016 року, в якій було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 50 434,00 грн. Разом із податковою декларацією позивачем подано також розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (а.с.6-8).

Луцькою ОДПІ з 28.10.2016 по 07.11.2016 проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у сумі 50 434,00 грн., за результатами якої складено акт від 14.11.2016 №5369/13-04/ (а.с.9-13).

Перевіркою підтверджено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації з ПДВ за серпень 2016 року в сумі 50 250,00 грн.

Також перевіркою встановлено, що на порушення «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 «б» статті 200 Податкового кодексу України позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за серпень 2016 року на суму 184 грн.

На підставі зазначено акту Луцькою ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.11.2016 № , за яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 184 грн. (а.с.14). Позивач із вказаним податковим повідомленням-рішенням погодився та не оскаржував його.

У зв`язку із не проведенням перерахунку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 50 250,00 грн., позивач неодноразово листами від 01.02.2017 №1, від 06.09.2017 №2, від 29.12.2017 №7, від 14.03.2019 №1 звертався, до Луцької ОДПІ, ДФС України щодо проведення перерахунку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (а.с.15, 16, 18, 20).

Луцька ОДПІ, ГУ ДФС у Волинській області листами від 06.10.2017 №1734/П/03-20-13-07-06, від 12.04.2019 №3937/П/03-20-13-07-06 повідомляли позивача, що при підтвердженні сум ПДВ виявлено технічну помилку, зокрема відсутність сум залишку ПДВ по декларації за серпень 2019 року. У зв`язку з наявністю технічних невідповідностей направлено листи до ДФС України з метою приведення у технічну відповідність даних в підсистемі «Податковий аудит» ІС «Податковий блок» для проведення підтвердження бюджетного відшкодування суми ПДВ. Зазначали, що після вирішення зазначеного питання бюджетне відшкодування буде повернуто позивачу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

На підставі пункту 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Наведені норми пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК України узгоджувалися з пунктами 6 та 9 Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39 (чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 200.14 статті 200 ПК України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин ПК України було визначено, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, вимог, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 цього Кодексу, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Як вбачається із акта від 14.11.2016 №5369/13-04/ НОМЕР_1 , перевіркою підтверджено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації з ПДВ за серпень 2016 року в сумі 50 250,00 грн.

Однак судом встановлено, що у визначений ПК України строк контролюючим органом не складено та не подано висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, чим допущено протиправну бездіяльність, що призвело до не проведення перерахунку позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 50 250,00 грн.

Невиконання цього обов`язку спричинило порушення права платника податків на отримання з бюджету суми відшкодування ПДВ, а такі способи судового захисту як визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо неподання до органу казначейства висновку із зазначенням відповідної суми бюджетного відшкодування та зобов`язання податкового органу вчинити передбачені законодавством дії, спрямовані на підготовку і надання відповідного висновку органам казначейства, були сформульовані Верховним Судом України виходячи, зокрема, з чинного на той час законодавства.

Разом з тим, законами України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни до статті 200 ПК України, зокрема, й щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ.

У зв`язку з прийняттям вказаних змін до ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Вказані норми статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 (далі - Порядок № 26).

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, із врахуванням встановленого судом права ФОП ОСОБА_4 Ю.В. на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 50 250,00 грн., а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, з врахуванням того факту, що станом на час розгляду справи у суді Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007 зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 50 250,00 грн., який охоплюється поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть (та не вже не призводять на момент розгляду справи) до ефективного відновлення права платника податків, неможливість позивача іншим способом отримати належне йому майно (грошові кошти) протягом дуже тривалого часу, незважаючи на визнання контролюючим органом як суми, так і правових підстав для такого отримання відшкодування з ПДВ, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у Волинській області на користь позивача заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача ГУ ДКСУ у Волинській області щодо необхідності виключення останнього з числа відповідачів з огляду на відсутність процесуального зв`язку Головного управління з позивачем, факту порушення прав та законних інтересів позивача, оскільки заявлено позовну вимогу не щодо порушення органом казначейства прав та інтересів ФОП Пернарівського Ю.В., а щодо стягнення з Державного бюджету України сум заборгованості з ПДВ, відтак, враховуючи, що узгоджена сума бюджетного відшкодування перераховується саме органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки, то ГУ ДКСУ у Волинській області є належним відповідачем за заявленим позовом.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДФС у Волинській області щодо неподання до ГУ ДКС України у Волинській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача в розмірі 50 250,00 грн., та про стягнення зазначеної заборгованості бюджету є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені в розмірі 23 990,30 грн., нарахованої на суму зазначеної заборгованості за період 01.12.2016 по 07.06.2019, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Як встановлено із матеріалів справи, контролюючим органом на суму такої заборгованості пеня не нараховувалась та не виплачувалась позивачу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що нарахування пені, визначеної пунктом 200.23 статті 200 ПК України належить до повноважень відповідача, а відтак суд не праві перебирати на себе не притаманні йому функції та повноваження щодо самостійного обрахунку пені. Встановивши порушення закону, суд може зобов`язати відповідача його усунути.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу пеню відповідно до пункту 200.15, пункту 200.23 статті 200 ПК України за період з 29.11.2016 по дату виплати заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість із врахуванням граничного строку 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеної у декларації з ПДВ за серпень 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи причини та обставини виникнення спірних правовідносин, суд вважає, що сплачений судовий збір в розмірі 2689,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДФС у Волинській області.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Волинській області щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 50 250,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь фізичної особи-підприємця Пернарівського Юрія ОСОБА_5 .

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця Пернарівського Юрія ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 50 250 (п`ятдесят тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) нарахувати та виплатити фізичній особі-підприємцю Пернарівському Юрію ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) пеню відповідно до пункту 200.15, пункту 200.23 статті 200 ПК України за період з 29.11.2016 по дату виплати заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість із врахуванням граничного строку 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеної у декларації з ПДВ за серпень 2016 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця Пернарівського Юрія Віталійовича ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) судовий збір у розмірі 2 689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук