Справа № 826/10916/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.04.2015 року № , № , № , № складені за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, що проводилась Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві з 21.03.2018 року по 27.03.2018 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачка зазначає, що 06.09.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак вона володіла майном лише менш ніж місяць та майно фізично не потрапило до неї, а перейшло до чинного власника ОСОБА_2 , а тому фіскальні органи свідомо бажають призвести до подвійного оподаткування, оскільки Позивачем зараз буде сплачено податок, хоча нерухомість не у неї, і за результатами кримінального провадження та цивільного позову буде встановлено Позивача власником майна, що призведе до реєстрації її прав у 2018 році чи 2019 році, то контролюючий орган повторно зазначить, що Позивачем отримано дохід та вимагатиме сплатити податок за отримання майна.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов. Також, Позивач просить винести окрему ухвалу щодо працівників Головного управління ДФС у м. Києві щодо підробки документів про направлення 12.04.2018 року ОСОБА_1 повідомлення про дату, час і місце розгляду її заперечень на акт перевірки.

В апеляційній скарзі Позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивачка зазначає, що 06 вересня 2016 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Проте, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2017 року, 19.10.2016 року зареєстровано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2007 року, тобто ще до смерті спадкодавця. Факт успадкування майна, яке на момент смерті вже нібито не належало спадкодавцеві, на даний час не є встановленим. Так, протягом менш ніж місяця за Позивачем було зареєстроване нерухоме майно, проте воно, фізично не потрапивши до неї, пройшло фактично «повз» до чинного власника - ОСОБА_2 і на підставі документів.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Відповідач вказує на те, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт спадщини) з 09.09.2016 року. Другою київською державною нотаріальною конторою листом від 08.09.2017 року № 5763/01-16 (вх. № 45259/10 від 22.09.2017 року) підтверджено інформацією щодо отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді вартості успадкованого майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, вартість спадкового майна становить 149 950,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого (подарованого) майна платника податків за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.03.2018 року № 1564/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 .

В акті зазначено, документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення платників податків фізичною особою ОСОБА_1 :

- п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік до ДПІ Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві;

- п.п. «а» 176.1 п. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки книгу обліку доходів і витрати для визначення суми загального річного оподаткованого доходу;

- п.п. 168.2.1 п 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України з урахуванням п.п. 164.2.10 п. 164. ст. 164, п.п. 174.2.2 п. 174.2, п. 174.6 ст. 174 Податкового кодексу України, занижено та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в загальній сумі 7 497,50 грн.

- п.п. 1.2. п.п. 16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, занижено та не нарахована до бюджету військового збору за 2016 рік в розмірі 2 249,25 грн.

Позивач зазначила, що вказаних висновків Відповідач дійшов на підставі того, що нею у 2016 році не задекларовано дохід отриманого у вигляді вартості успадкованого (подарованого) майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, та не сплачено відповідний податок і військовий збір. Доказом цього, на думку контролюючого органу є відомості з ЦБД ДРФО ДФС України в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, а також лист Другої київської державної нотаріальної контори від 08.09.2018 року № 5763/01-16 про отримані доходи фізичною особою ОСОБА_1 у вигляді вартості (успадкованого) подарованого майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення.

Не погоджуючись з вищезазначеними прийнятими Відповідачем актом перевірки, Позивачем 06.04.2018 року подано до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києва скаргу. Проте, 20.04.2018 року рішенням № 18784/М/26-15-42-02-27 про результати розгляду скарги, оскаржуваного акту перевірки залишено без змін, а скарга без задоволення.

На підставі зазначеного акта перевірки Відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № , № , № , № , якими Позивачу нараховані штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності; нараховані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн. за неподання податкової декларації; нарахований військовий збір із штрафними санкціями 2 811,56 грн.; нараховано податок з доходів фізичних осіб разом з штрафними санкціями 9 371,88 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними прийнятими Відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, Позивачем до Головного управління Державної фіскальної служби України подано скаргу на податкові повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № , № , № , № .

Проте, 09.07.2018 року рішенням № 9730/14/99-9911-02-01-14 про результати розгляду скарги, оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга без задоволення.

Не погодившись з висновками акта перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, Позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що у Позивача наявне невиконане зобов`язання щодо сплати податковий боргу в загальній сумі 12 863,44 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

За приписами частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 9.1.2. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на доходи фізичних осіб віднесений до загальнодержавних податків і зборів.

Позивач у відповідності до пункту 15.1. статті 15 та підпункту 162.1.1. пункту162.1. статті 162 ПК України являється платником податку на доходи фізичних осіб і військового збору та у відповідності до пункту 16.1.4 статті 16 ПК України несе обов`язок по сплаті податків та зборів у строки та розмірах встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами, що у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов`язком. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За приписами пункту 49.1. статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з пунктом 49.2. статті 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Підпунктом "в" пункту 176.1. статті 176 ПК України передбачено, що платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Відповідно до пункту 179.1. статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивачка на час перевірки не подала декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік, податок на доходи фізичних осіб, з отриманого в 2016 році у вигляді спадщини (подарунка) від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення не сплачено.

З метою підтвердження вказаної інформації Відповідачем до Другої київської державної нотаріальної контори було направлено лист про надання інформації.

На вказаний запит від Другої київської державної нотаріальної контори листом від 08.09.2017 року отримано інформацію, що підтверджує отримання Позивачем у 2016 році в спадщину квартиру від особи, яка не є членом сім"ї першого ступеня споріднення.

Згідно положень п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання платником податків або іншими особами, які зобов`язані нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення на платника податків штрафних санкцій.

Нормами пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

За приписами підпункту 1.1. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1. статті 162 цього Кодексу.

Підпунктом 1.2. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 1.3. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту

Відповідно до підпункту 1.4. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

За приписами підпункту 1.5. коментованого пункту визначено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (підпункт 1.6. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення ПК України).

Згідно підпункту 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та сума військового збору є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено, з чим погоджується колегія суддів.

Будь-яких доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Так, за приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) визначено види нерухомого майна, щодо яких проводиться державна реєстрація прав. Так згідно з частинами 1 та 3 статті 5 Закону України № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Отже, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, право власності на нерухоме майно - квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2016 року Позивачкою була здійснена така реєстрація права власності на нерухоме майно - квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна запису про право власності № 16302945.

При цьому, підпунктом 266.7.4. пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 476 Мін`юст подає ДФС інформацію про об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у тому числі нерезидентів, із зазначенням прізвища, імені та по батькові фізичної особи, реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають відмітку у паспорті), найменування юридичної особи та її податкового номера, адреси і типу нерухомого майна, його реєстраційного номера, загальної та житлової площі нерухомого майна, виду спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної власності), розміру частки у праві спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної часткової власності), підстави виникнення права власності і дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, розрахунок податку на нерухоме майно здійснюється органами Державної фіскальної служби на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Щодо доводів Позивачки в апеляційній скарзі про те, що податкові повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № , № , № , № є протиправними, оскільки у власності Позивачки було майно лише приблизно місяць і яке не потрапило до неї, перейшло до ОСОБА_2 і через те, що такі дії третіх осіб є явно злочинними, стосовного цих обставин ведеться досудове розслідування, а отже у неї, як у платника податку був відсутній об`єкт оподаткування, передбачений ст. 266 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Органи Державної фіскальної служби здійснюють розрахунок податку на нерухоме майно на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Оскільки Позивачка володіла майном з 06.09.2016 року по 19.10.2016 року, а після 19.10.2016 року нерухоме майно перейшло до ОСОБА_2 , то у відповідності до вимог п. 174.4. ст.174 ПК України Другою київською державною нотаріальною конторою подано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за ІІІ квартал 2016 року за ознакою доходу « 114» - дохід отриманий у спадщину від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення.

У матеріалах справи міститься лист від 08.09.2017 року №5763/0-1-16 Другої київської нотаріальної державної контори, про те, що ОСОБА_1 отримано дохід за ІІІ квартал 2016 року у вигляді вартості спадкового майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, вартість спадкового майна становить 149 950,00 грн. (а.с. 41).

Крім того, Позивач сама не заперечує факт отримання спадщини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що контролюючий орган не уповноважений установлювати факт недійсності правочинів, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними твердження Позивачки про те, що податкові повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № , № , № , № є протиправними, оскільки у власності Позивачки було майно лише приблизно місяць і воно не потрапило до останньої, та перейшло до ОСОБА_2 через дії третіх осіб, які є явно злочинними, стосовного цих обставин ведеться досудове розслідування, а отже у неї, як у платника податку був відсутній об`єкт оподаткування передбачений ст. 266 ПК України.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно з частини 1 статті 13 Закону № 1952-IV державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

З наведеного вбачається, що Реєстр прав власності на нерухоме майно є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому Відповідач здійснюючи розрахунок податку на нерухоме майно на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка містилася в Реєстр прав власності на нерухоме майно, діяв відповідно до норм пункту 266.3 статті 266 ПК України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у Позивачки наявне невиконане зобов`язання щодо сплати податкового боргу в загальній сумі 12 863,44 грн.

Згідно з пунктом 87.11. статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № , № , № , № від 25.04.2018 року Відповідача є обґрунтованими та такими що прийняті в порядку і спосіб, що визначені чинним законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Стосовно винесення окремої ухвали на працівників Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо підробки документів про направлення 12.04.2018 року ОСОБА_1 повідомлення про дату, час і місце розгляду її заперечень на акт перевірки, колегія суддів зазначає таке.

За приписами п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заперечення до акта перевірки контролюючий орган отримав, згідно штемпелю вхідної кореспонденції 11.04.2018 року (а.с. 35).

Повідомлення про місце і час проведення розгляду заперечення Відповідач відправив 12.04.2018 року рекомендованим повідомленням, що підтверджується ідентифікатором поштового відправлення (а.с. 42).

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Наведене положення законодавства дає підстави для висновку, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує реалізацію податкових процедур, є надіслання документів за податковою адресою платника податків - суб`єкту податкових правовідносин, на якого законом покладено комплекс податкових обов`язків.

З огляду на зазначене, контролюючий орган повідомив про місце і час проведення розгляду заперечення, надіславши таке повідомлення платнику податків на наступний робочий день з дня отримання від Позивача заперечення.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для винесення окремої ухвали на працівників Головного управління ДФС у м. Києва про підробку документів щодо направлення 12.04.2018 року ОСОБА_1 повідомлення про дату, час і місце розгляду її заперечень на акт перевірки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 05.08.2019 року.