Справа № 826/11966/18
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 р.Справа № 826/11966/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

спеціаліста Малежика С.П.

представника позивача - Шопіної Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові в режимі відеоконференції із Окружним адміністративним судом м.Києва адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 21.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 21.05.2019 року по справі № 826/11966/18

за позовом Міністерства внутрішніх справ України

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 26.06.2018 року про накладення штрафу у ВП №56467088,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2018 року позивач МВС України звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просив визнати протиправними його дії щодо винесення постанови від 26.06.2018 року про накладення штрафу у ВП №56467088. Свої вимоги мотивує тим, що постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року у справі № 554/5683/17 було виконано до відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено відповідача, тому вважає протиправною постанову державного виконавця від 26.06.2018 року.

03.08.2018 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва вказану позовну заяву з додатками було передано до Октябрського районного суду м. Полтави.

23.11.2018 року стягувача ОСОБА_1 , за його заявою, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

09.01.2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави до участі у справі залучено другого відповідача - Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України .

18.03.2019 року третя особа, ОСОБА_1 надіслав до суду першої інстанції письмові пояснення, в яких зазначив, що постанова Октябського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 року у справі № 554/5683/17, до цього часу не виконана, у зв`язку з чим просить позовні вимоги МВС України залишити без задоволення.

21.05.2019 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у задоволенні адміністративного позову МВС України про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 26.06.2018 року про накладення штрафу у ВП №56467088 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач МВС України просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов МВСУ задовольнити у повному обсязі. При цьому, позивач посилається на той факт, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позивача щодо виконання 27.03.2018 року постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року, а також повідомлення державного виконавця листом від 06.07.2018 року про фактичне виконання судового рішення.

Третя особа, ОСОБА_1 , у надісланому клопотанні, просив розгляд справи провести за його відсутності у зв`язку з погіршенням самопочуття. Також пояснив, що станом на 01.07.2019 року МВС України не виплатило одноразову грошову допомогу згідно вимог Постанови КМУ №850 від 21.10.2015 року, що є неприпустимим та суперечить практиці Європейського суду з прав людини та є порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, третьою особою надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на викладені доводи, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, розгляд справи проводити без його участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що третя особа ОСОБА_1 , який є стягувачем у виконавчому провадження № 56467088,з лютого 2006 року по березень 2007 року, з жовтня 2007 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 року продовжив службу в Національній поліції України.

За результатами медичного огляду ОСОБА_1 встановлено, що виявлені у останнього захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим йому висновком МСЕК від 16.08.2016 року встановлено 2 групу інвалідності строком до 01.09.2017 року.

06.09.2016 р. ОСОБА_1 подав до ГУНП в Полтавській області заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ, однак у її виплаті відмовлено.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 30.03.2017 року, яка набрала законної сили 01.06.2017 року, визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо не направлення матеріалів для виплати одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справі України, згіднозПостановою КМУ від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Зобов`язано ГУНП в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідностівідповідно доПостанови КабінетуМіністрів Українивід 21.10.2015року№850«Прозатвердження Порядкута умовпризначення івиплати одноразовоїгрошової допомогиу разізагибелі(смерті),інвалідностіабо частковоївтрати працездатностібез установленняінвалідності працівникаміліції»(а.с.45-49).

На виконання зазначеного рішення ГУНП в Полтавській області 23.06.2017р. надіслало до МВС України висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги.

22.06.2017 року ОСОБА_1 через Державну установу «Урядовий контактний центр» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влада було направлено відповідне звернення особисто Міністру внутрішніх справ України Авакову А.Б. з проханням розгляду матеріалів та ініціювання виплати грошової допомоги згідно вимог Постанови КМУ від21.10.2015 № 850«Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», вжиття всіх належних заходів реагування згідно з вимогами Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850.

Міністерство внутрішніх справ України за вих. №№ 15/2-Ш-322, 323, 329,330 надало позивачу відповідь за підписом директора Департаменту фінансово-облікової політики МВС України Шевін С. М., щодо не можливості проведення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 року, яка набрала чинності, було визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліда 2-ї групи у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та не належного їх розгляду Міністерством внутрішніх справ України, згідно з вимогами Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням порядку та вимог законодавства встановленим постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 30.03.2017 справа №554/1177/17, яка набрала законної сили.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства Внутрішніх справ України, щодо не прийняття рішення на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та не прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 30.03.2017 справа №554/1177/17, яка набрала законної сили.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групіи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року№850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням обставин встановлених судом.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (а.с. 45-49).

На виконання вказаної постанови МВС України 27.03.2018 року повторно розглянуто висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 , з урахуванням обставин, встановлених судом та прийнято рішення про затвердження висновку про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (а.с. 10).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерстава юстиції України від 24.05.2018 року було відкрито виконавче провадження № 56467088 за виконавчим листом №554/5683/17, виданим Октябрським районним судом м.Полтави 20.02.2018 року та скеровано боржнику до виконання та стягувачу до відома.

Пунктом 2 вказаної постанови боржника в порядку п.6 ст. 26 ЗУ Про виконавче провадження зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Станом на 26.06.2018 року боржником МВС України не пред`явлено документів, щодо виконання судового рішення або причин його невиконання, не повідомлено про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, тому постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.06.2018 року на боржника МВС України було накладено штраф в сумі 5100 грн., який наразі вже сплачено (а.с. 9).

Не погоджуючись із діями державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинною та обов`язковою для виконання постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року було зобов`язано МВС України не лише повторно розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 належної йому одноразової грошової домпомоги, а й прийняти відповідне рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 такої допомоги і це рішення не було виконане, відповідачем правомірно накладено на МВС України штраф згідно постанови від 26.06.2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону № 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 року є обов`язковою до виконання на всій території України.

Судом встановлено, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року було зобов`язано МВС України не лише повторно розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 належної йому одноразової грошової допомоги, а й прийняти відповідне рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 такої допомоги.

Доказів прийняття рішення МВС України про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги матеріали справи не містять, позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року залишається не виконаною.

Колегія суддів звертає увагу на пункі 7 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи, відповідно до якого судове рішення є актом правосуддя, який повинен свідчити про реалізацію конституційних принципів та утвердження верховенства права. Метою судового рішення є не тільки вирішення певного спору через надання сторонам юридичної визначеності, а часто також установлення судової практики, яка може попередити виникнення інших спорів та забезпечити суспільну гармонію.

Зважаючи на те, що невиконання позивачем рішення суду фактично триває більше року, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ухиляється від виконання судового рішення, а тому повинен нести відповідальність за його невиконання, встановлену законом.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.07.2018 року по справі №816/546/16.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy). Суд також повторює, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), №29508/04, від 7 грудня 2006 року).

За таких обставин, враховуючи недоведення позивачем, як органом державної влади, поважності невиконання судового рішення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно накладено на МВС України штраф згідно постанови від 26.06.2018 року.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність своїх дій щодо прийняття оскаржуваної постанови.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог МВС України.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21.05.2019 року відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 21.05.2019 року по справі № 826/11966/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 07.08.2019 року