Справа № 824/288/19-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/288/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307 від 01.11.2018 р. начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака І.Г. в сумі 1005210,00 грн на фізичну особу-підприємець ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-2ФС/308 (в позові допущено описку та зазначено № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-2ФС/308) від 01.11.2018 р. начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака І . Г. в сумі 3723,00 грн на фізичну особу-підприємець ОСОБА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову, позивач вказувала, що оскаржувані постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що притягнення її до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст. 61 Конституції України.

Вважає, що притягнення її до адміністративної відповідальності та застосування стягнення у розмірі 8500,00 грн і накладення на неї штрафу за те саме правопорушення постановою постанови № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307, є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге.

Крім того, позивач зазначила, що скасуванню підлягає і постанова № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-2ФС/308, оскільки є аналогічно притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що у свою чергу є порушенням ст. 61 Конституції України.

Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до змісту якого, заперечувало щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, відповідач вказував, що оскаржувані позивачем постанови є законними і обґрунтованими, прийнятими в межах наданих працівникам Управління Держпраці у Чернівецькій області повноважень з дотриманням покладених на них законом обов`язків та є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають скасуванню.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 р. в задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

05.04.2019 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у адміністративній справі №824/288/19-а за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 р., занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача у вступному слові позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у вступному слові проти позовних вимог заперечував, наполягав на відсутності підстав для задоволення позову.

Після виступу із вступним словом, учасниками справи подано до суду заяви про розгляд адміністративної справи за їх відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) зареєстрована як фізична особа - підприємець 05.10.2015 р. (а.с. 27-30, 41-44).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач здійснює наступні види діяльності: код КВЕД 16.29 - виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; код КВЕД 23.32 - виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини (основний); код КВЕД 46.18 - діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; код КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

На підставі наказу №531 від 11.10.2018 р. та направлення №04-281 від 11.10.2018 р., Управлінням Держпраці в Чернівецькій області у період з 12.10.2018 р. по 16.10.2018 р. проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка використовує найману працю, за результатами якого складено акт № ЧВ-1015/18/423/АВ від 16.10.2018 р. (а.с. 13 - 19, 96-97, 98, 99 - 105).

В акті фактичної перевірки зафіксовано, наступні порушення:

- у порушення вимог п.п. 6 ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України в день інспекційного відвідування 12.10.2018 р. фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не було укладено трудові договори у письмовій формі з працівниками: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . У порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в період з 01.10.2018 р. по 12.10.2018 р. були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власником або уповноваженим ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу;

- п. 1 ст. 29 КЗпП України, а саме: до початку роботи працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які за укладеними трудовими договорами виконують трудові обов`язки, фізичною особою-підприємцем не ознайомлено з інструкціями щодо їх прав та обов`язків;

- п. 2 ст. 29, ст. 142 КЗпП України, а саме у позивача відсутні правила внутрішнього трудового розпорядку. Прийнятих за договором та наказом від 16.10.2018 р. вищезазначених працівників не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку;

- ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а саме: впродовж з 01.10.2018 р. по 16.10.2018 р. у підприємця не вівся облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік робочого часу роботи працівників за типовою формою П. 5 "Табель обліку використання робочого часу", яка застосовується для обліку використання робочого часу всіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого часу, для отримання даних про відпрацьований час, розрахунку заробітної плати тощо.

На підставі висновків акту інспекційного відвідування, 16.10.2018 р. відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № ЧВ-1015/18/423/АВ/П, яким вимагав у позивача усунути виявлені за результатами інспекційного відвідування порушення до 16.11.2018 р. (а.с. 106-107).

Управлінням Держпраці в Чернівецькій області за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 16.10.2018 р. № ЧВ-1015/18/423/АВ, керуючись ст. 259 КЗпП України, ст. 53 Закону України «Про зайнятість», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. №509 та на підставі абз. 2, 8 ч. 2 ст. 259 КЗпП України винесено наступні постанови:

- №ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307 від 01.11.2018 р., якою накладено на позивача штраф у розмірі 1005210,00 грн (а.с 20-21, 121).

- №ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП/-2ФС/308 від 01.11.2018 р., якою накладено на позивача штраф у розмірі 3723,00 грн (а.с. 22, 121).

Не погоджуючись із постановами, прийнятими відповідачем, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. №877-V (далі - Закон №877-V, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 р. затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Пунктом 1 Положення № 96 визначено, що державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п.п. 6 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право проводити безперешкодно перевірки в адміністративних приміщеннях робочих органів виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування) з питань призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, ознайомлюватися під час проведення перевірок з відповідними інформацією, документами і матеріалами та отримувати від фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування необхідні для виконання повноважень Держпраці копії або витяги з документів.

Пунктом 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч. 2 та 7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи) визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (далі - Порядок №509).

Пунктом 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктами 4 та 5 Порядку №509 передбачено, що справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Відповідно до п. 6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п. 7 Порядку №509).

Відповідно до п. 8 Порядку №509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Статтею 4 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 р. №2694-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012р. №5067-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами п. 6 ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 р. №108/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ч. 1, 2 та 4 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

З матеріалів справи видно, що відповідачем здійснено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування № ЧВ-1015/18/423/АВ від 16.10.2018 р.

Під час інспекційного відвідування встановлено наступні порушення:

1) ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме 12.10.2018 р. в ході інспекційного відвідування за місцем здійснення підприємницької діяльності позивача в цеху по переробці лісодеревини, що знаходиться по вул. Головна, 116-А, село Мариничі Путильського району Чернівецької області, виявлено вісім працівників, які виконували свої трудові функції в цеху біля печей по закиданню тирси, регулюванню режиму роботи, а також на території цеху один працівник виконував роботи за кермом трактора - вантажопідйомника. Інспекційне відвідування проводилося у присутності уповноваженої особи ОСОБА_10 . У той же день 12.10.2018 р. на усну вимогу інспекторів праці працівниками були надані власноручно складені письмові пояснення щодо своєї роботи в цеху по переробці лісодеревини, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

У порушення вимог п.п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України в день інспекційного відвідування 12.10.2018 р. фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 не було укладено трудові договори у письмовій формі з працівниками: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

У порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в період з 01.10.2018 р. по 12.10.2018 р. були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власником або уповноваженим ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

На день інспекційного відвідування 16.10.2018 р. надано наступні документи:

- цивільно-правові угоди (далі - Угоди) №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 від 01.10.2018 р., термін дії з 01.10.2018 р. по 18.10.2018 р.;

- акти приймання №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 від 01.10.2018 р. виконаної роботи вищезазначеними працівниками;

- трудові договори між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю від 16.10.2018 р. та копії наказів про прийняття на роботу з 16.10.2018 р. наступних працівників: ОСОБА_11. (наказ про прийняття на роботу №01/к-18), ОСОБА_8 (наказ про прийняття на роботу №02/к-18), ОСОБА_20 (наказ про прийняття на роботу №03/к-18), ОСОБА_4 (наказ про прийняття на роботу №04/к-18), ОСОБА_6 (наказ про прийняття на роботу №05/к-18), ОСОБА_3 (наказ про прийняття на роботу №06/к-18), ОСОБА_18 (наказ про прийняття на роботу №07/к-18), ОСОБА_9 (наказ про прийняття на роботу №08/к-18), ОСОБА_12 (наказ про прийняття на роботу №09/к-18), ОСОБА_10 (наказ про прийняття на роботу №10/к-18);

- копія повідомлення за реєстраційним № від 16.10.2018 р. до Кіцманської ОДПІ ГУ в Чернівецькій області про прийняття всіх вищезазначених працівників на роботу.

Цивільно-правові угоди укладено між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Замовником) та громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (далі - Виконавці) з іншої сторони. На підставі п.1.1. вищезазначених угод замовник доручає, а Виконавці беруть на себе зобов`язання виконати роботи (надати послуги) різноробочого (складання брикетів, прибирання території).

За цивільно-правовою угодою №1 від 01.10.2018 р. ОСОБА_1 (Замовник) доручає ОСОБА_10 (Виконавець) виконувати такі роботи: здійснення контролю та догляд за виконанням роботи працівників. За п. 2.2 всіх угод за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2000,00 грн згідно акту виконаних робіт. Відповідно до наданих угод за п.1.3 робота має відповідати вимогам державних стандартів та вимогам, які висуваються до даного виду робіт, що є ознаками трудового договору. Також за укладеними угодами не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання;

2) п. 1 ст. 29 КЗпП України, а саме: до початку роботи працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які за укладеними трудовими договорами виконують трудові обов`язки, фізичною особою-підприємцем не ознайомлено з інструкціями щодо їх прав та обов`язків;

3) ст. 142 КЗпП України, а саме у підприємця відсутні правила внутрішнього трудового розпорядку. Прийнятих за договором та наказом від 16.10.2018 р. вищезазначених працівників не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку;

4) ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а саме: впродовж з 01.10.2018 р. по 16.10.2018 р. у підприємця не вівся облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік робочого часу роботи працівників за такою формою П-5 «Табель обліку використання робочого часу, яка застосовується для обліку використання робочого часу всіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого часу, для отримання даних про відпрацьований час, розрахунку заробітної плати тощо.

16.10.2018 р. відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № ЧВ-1015/18/423/АВ/П, яким відповідач вимагав усунути виявлені за результатами інспекційного відвідування порушення до 16.11.2018 р. (а.с. 106-107).

З приписом позивача ознайомлено 16.10.2018 р., що підтверджується його особистим підписом (Т. 1 а.с. 107).

19.10.2018 р. рішенням відповідача № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД та № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП щодо розгляду справи про накладення штрафу вирішено розглянути справу про накладення штрафу, відповідно до абз. 2 та 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, о 11 год. 15 хв. 01.11.2018 р. за адресою м. Чернівці, вул. Зелена, 3, ІІІ поверх, про що належним чином повідомлено позивача (а.с. 118, 119, 120).

31.10.2018 р. позивач листом повідомив відповідача про виконання припису № ЧВ-1015/18-423/АВ/П від 16.10.2018 р. та усунення наступних порушень: розроблення та ознайомлення працівників з посадовими інструкціями; розроблення та ознайомлення працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку та про те, що ведеться табель обліку робочого часу та відомості донарахування та виплати заробітної плати працівників. На підтвердження виконання вимог припису позивачем надано в якості додатків документи на 20 аркушах (Т. 1 а.с. 123).

Управлінням Держпраці в Чернівецькій області за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 16.10.2018 р. №ЧВ-1015/18/423АВ, керуючись ст. 259 КЗпП України, ст. 53 Закону України «Про зайнятість», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. №509 та на підставі абз. 2 та 8 ч. 2 ст. 259 КЗпП України винесено наступні постанови:

- №ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307 від 01.11.2018 р., якою накладено на позивача штраф у розмірі 1005210,00 грн (а.с 20-21, 121).

- №ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП/-2ФС/308 від 01.11.2018 р., якою накладено на позивача штраф у розмірі 3723,00 грн (а.с. 22, 121).

Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови №ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307 від 01.11.2018 р., стало встановлення у ході інспекційного відвідування допущення позивачем до роботи в період з 01.10.2018 р. по 12.10.2018 р. без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власником або уповноваженим ним органу громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття таких працівників на роботу, що є порушенням ст. 24 КЗпП України, за яке відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачена відповідальність у вигляді штрафу в разі, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Застосований оскаржуваною постановою № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307 від 01.11.2018 р. до позивача штраф за вищезазначене порушення у розмірі 1005210,00 грн розраховано виходячи зі встановлення відповідачем порушень абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України по дев`яти фізичним особам з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (9 Х 30 Х 3723,00 грн = 1005210,00 грн).

Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/1П/-2ФС/308 від 01.11.2018 р., стала встановлена у ході інспекційного відвідування наявність інших порушень вимог трудового законодавства, зокрема п. 1, 2 ст. 29, ст. 142 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" за яке відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачена відповідальність у вигляді штрафу в разі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у розмірі мінімальної заробітної плати - 3723,00 грн.

Отже, з огляду на встановлені відповідачем порушення, суд приходить до висновку, що ключовим правовим питанням, щодо якого виник спір, є можливість одночасного притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 1, 3 ст. 41 Кодексу України по адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та порушення п. 1, 2 ст. 29, ст. 142 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Частиною 1 ст. 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом ч. 3, 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за порушення строків виплати заробітної плати та за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також ч. 1 ст. 41 КУпАП та ч. 3 ст. 41 КУпАП відповідно.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КУпАП порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, ч. 2 ст. 265 КЗпП України і ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Штраф за ч. 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч. 1 та 3 ст. 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і ст. 265 КЗпП України, і ст. 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 р. №76-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вищезазначений закон передбачав введення ст. 265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість ст. 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто, ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП і ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Крім того, диспозиції абз. 2, 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП в частині визначення правопорушення тотожні, а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 р. в справі №814/2156/16 з приводу аналогічних правовідносин дійшов висновку про те, що враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, суд дійшов висновку, що юридична відповідальність за правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи вище встановлені обставини, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, суд приходить до висновку, що правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи видно, що 16.10.2018 р. головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Митрофан П.Т. складено відносно позивача протоколи про адміністративне правопорушення № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ за ч. 1 ст. 41 КУпАП та № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ за ч. 3 ст. 41 КУпАП, які скеровано для розгляду до Путильського районного суду Чернівецької області (а.с. 198 - 199, 200 - 202).

Постановою Путильського районного суду Чернівецької області від 27.12.2018 р. у справі №721/722/18, яка набрала законної сили 06.01.2019 р., об`єднано адміністративні справи № 721/722/18 та № 721/723/18 в одне провадження (а.с. 145).

Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41, ч. 3 ст. 41 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення:

- за ч. 1 ст. 41 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп. в дохід держави;

- за ч. 3 ст. 41 КУпАП у виді штрафу в розмірі 8500 грн 00 коп. в дохід держави.

На підставі ст. 36 КУпАП Путильським районним судом Чернівецької області остаточну міру адміністративного стягнення обрано у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн в дохід держави.

Отже, накладення на позивача штрафу за ті самі правопорушення також оскаржуваними постановами від 01.11.2018 р., є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови Управління Держпраці в Чернівецькій області № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307 від 01.11.2018 р. та ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-2ФС/308 від 01.11.2018 р. є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 1, 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірності прийняття оскаржуваних постанов, а отже адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача щодо правомірності прийняття оскаржуваних постанов, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та наведеними вище висновками по справі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 10373,40 грн, що підтверджується квитанцією №106 від 01.04.2019 р. (а.с. 55).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 10373,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/307 від 01.11.2018 р.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧВ-1015/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-2ФС/308 від 01.11.2018 р.

4. Стягнути з Управління Держпраці у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 10373,40 грн.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Управління Держпраці у Чернівецькій області (вулиця Зелена, 3, м. Чернівці, ).

Суддя Левицький В.К.