Справа № 824/407/19-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/407/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

07 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (відповідач) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 №Ф-113086-51 Головного управління ДФС у Чернівецькій області в сумі 15819,54 грн зі сплати єдиного соціального внеску.

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 16.05.2019 у задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що у позивача, як фізичної особи-підприємця, з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій, ніж 704,00 грн на місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період від здійснення підприємницької діяльності, а тому відсутні підстави для скасування вимоги відповідача про сплату боргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано позивачу можливості подати відповідь на відзив та спростувати заперечення проти позову, а також не повідомлено про день розгляду справи, внаслідок чого постановлено незаконне та необґрунтоване рішення. Вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 №Ф-113086-51 підписана не начальником Головного управління ДФС у Чернівецькій області, тобто прийнята неповноважною особою. Також, відповідачем не надано суду жодних доказів які б могли підтвердити належну підготовку документів щодо складення вимоги про сплату боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що з 26.01.1995 по 08.01.2019 позивач перебував на обліку у Кельменецькому управлінні Головного управління ДФС у Чернівецькій області на загальній системі оподаткування. Станом на 15.03.2019 за ФОП ОСОБА_1 рахується недоїмка зі сплати ЄСВ на суму 18276,72 грн. Зазначає, що начальник Кельменецького управління Головного управління ДФС у Чернівецькій області Диголян Ю. має повноваження приймати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 №Ф-113086-51, оскільки вона є уповноваженою особою про, що було зазначено у самій вимозі.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 06.09.2000 Кельменецьким РВ УМВС України.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 26.01.1995 зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер державної реєстрації 0440512.

28.12.1998 позивач взятий на облік в Головному управлінні ДФС у Чернівецькій області, номер взяття на облік 257.

Відповідно до реєстраційних даних, стан платника податків ОСОБА_1 : 11- припинено, але не знято з обліку (кор не пусті).

14.12.2018 відповідачем виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-113086-51, яким повідомлено позивача про те, що станом на 31.10.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску становила 15819,54 грн. Вказану вимогу позивач отримав 29.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За заявою позивача 08.01.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , номер запису 3003554.

08.01.2019 позивач знятий з обліку платника податків, номер зняття з обліку 008.

14.03.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Чернівецькій області із заявою №11141/ФОП/2413-51 щодо стягнення ЄСВ. Розглянувши заяву позивача, Головне управління ДФС у Чернівецькій області листом від 15.03.2019 повідомило, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити єдиний соціальний внесок за 2017-2018 роки та січень 2019 року, а також подати звітність згідно чинного законодавства.

Згідно інформації викладеної в листі №2453/ФОП/24-13-51-07 від 21.03.2019 позивачу відмовлено у видачі довідки про відсутність заборгованості з платежів у зв`язку з тим, що на момент подання заяви за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску з фізичних осіб в сумі - 18276,72 грн, яка виникла 09.02.2018 в сумі - 8448,00 грн та збільшувалася у зв`язку з квартальними нарахуваннями.

Відповідно до Довідки Бузовицького навчально-виховного комплексу "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" від 03.04.2019 №27, позивач з 01.09.1990 по даний час працює вчителем математики в Бузовицькому навчально-виховному комплексі "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" Кельменецького району Чернівецької області.

Згідно Довідки про отримані доходи від 08.04.2019 №137 загальна суму доходу позивача за 2017 рік на посаді вчителя 5-11 класів склала - 98909,41 грн, загальна сума ПДФО - 17803,72 грн, загальна сума ЄСВ - 0,00 грн.

Відповідно до Довідки про отримані доходи від 08.04.2019 №136 загальна суму доходу позивача за 2018 рік на посаді вчителя 5-11 класів склала - 132232,79 грн, загальна сума ПДФО - 23801,89 грн, загальна сума ЄСВ - 0,00 грн.

Вважаючи протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 року №Ф-113086-51 позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Податкового кодексу України (ПК України), Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (Закон 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок

Відповідно до внесених змін Законом України №1774-VIII від 06.12.2016, зокрема до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (редакція закону з 01.01.2017 року), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (редакція Закону з 01.01.2018 року), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої ним Законом. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімальною страхового внеску.

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особина місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону №2464-VІ єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Слід зазначити, що мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 3200,00 грн х 22% 704,00 грн/міс.; мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 3723,00 грн х 22% = 819,06 грн/міс.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 (у редакції, що діяла до 01.01.2018) платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст.9 Закону №2464 (у редакції, що діє з 01.01.2018) платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, то настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Приписами ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464-VІ строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у позивача з 01.01.2017 виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій ніж 704,00 грн місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період від здійснення підприємницької діяльності.

Також, позивач, як фізична особа-підприємець позбавився статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З матеріалів справи встановлено, що позивач був зареєстрованим в якості фізичної особи-підприємця та перебував на обліку в період з 26.01.1995 року по 08.01.2019 року, як платник єдиного соціальний внеску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску.

Останній період, за який підлягає сплаті єдиний внесок, це період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за його рішенням відбулась 08.01.2019.

Таким чином, у позивача, як фізичної особи-підприємця, з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій, ніж 704,00 грн на місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період від здійснення підприємницької діяльності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у зв`язку з несплатою єдиного соціального внеску, 14.12.2018 відповідачем виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-113086-51, згідно якої повідомлено позивача про те, що станом на 31.10.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску становила 15819,54 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах Головне управління ДФС в Чернівецькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому позивачу правомірно виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 №Ф-113086-51, а отже відсутні підстави для скасування вимоги про сплату боргу.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано позивачу можливості подати відповідь на відзив та спростувати заперечення проти позову, а також не повідомлено про день розгляду справи, внаслідок чого постановлено незаконне та необґрунтоване рішення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції вчасно повідомив позивача про розгляд справи, згідно протоколу судового засідання від 14.05.2019 позивач був присутній в залі суду, клопотань щодо подачі відповіді на відзив та спростування заперечення проти позову не подавав, також, позивач не заперечував під час обговорення питання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.05.2019 прийняте в межах строків визначених ст. 258 КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 №Ф-113086-51 підписана не начальником Головного управління ДФС у Чернівецькій області, тобто прийнята неповноважною особою, колегія суддів зазначає наступне.

Також, відповідно до статей 59 та 60 глави 4 розділу II Податкового кодексу України, розроблено механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами та наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 № 610 затверджено Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків далі - Порядок №610).

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку №610 податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкові вимоги, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та завірені печаткою такого контролюючого органу (п. 6 розділу ІV Порядку №610).

Отже, начальник Кельменецького управління Головного управління ДФС у Чернівецькій області Диголян Ю. мала повноваження приймати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 №Ф-113086-51, оскільки вона є уповноваженою особою про, що було зазначено у самій вимозі від 14.12.2018 та наявний відтиск печатки Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

Також, наявні у справі матеріали свідчать, що відповідачем надано до суду першої інстанції достатньо доказів які підтверджують належну підготовку документів щодо складення вимоги про сплату боргу відносно позивача.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.