Справа № 400/1681/19
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 р. № 400/1681/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалеєвська, 14, м. Миколаїв, 54001
про:визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої суддівської винагороди за квітень 2019 року у сумі 40536,00 грн,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання протиправним нарахування і виплату суддівської винагороди за квітень 2019 року із застосуванням розміру посадового окладу 28815 грн., стягнення 40536,00 грн. недоплаченої суддівської винагороди за квітень 2019 року.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що суддівську винагороду за квітень нараховано та виплачено із застосуванням посадового окладу, меншого ніж встановленого ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010року, тобто не з розміру 15 мінімальних заробітних плат, що є порушенням права на оплату праці.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позов не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки виплата суддівської винагороди здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач 16.07.2019 надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач працює на посаді судді Ленінського районного суду міста Миколаєва, кваліфікаційне оцінювання на час подання позову не проходив. Позивачу встановлена надбавка за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, що підтверджується наказом від 10.12.2018 № 11/0с/г/18 (а.с.7).

У квітні 2019 року позивачу виплачена суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 28815,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, із змінами внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 23 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, із змінами внесеними згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017 встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

В той же час, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Відповідно до принципів заснованості на законі, законності, передбачених ст.ст. 6, 19 Конституції України, відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України зобов`язане діяти винятково на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суддівська винагорода регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Аналогічна правова позиція висловнена у постанові Верховного Суду від 04.10.2018 року по справі № 820/648/18.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018№ 11-р/2018, предметом розгляду якого було не відповідність ч.1 ст.8,ч.1 ст.126 Конституції України положення ч.3,10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2452 у редакції Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192, визнано неконституційним положення про зменшення розміру посадового окладу судді з « 15» мінімальних заробітних плат до « 10» мінімальних заробітних плат.

Але це рішення ніяким чином не змінило правову позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 04.10.2018 по справі № 820/648/18, в якому зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом України № 1774 від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не застосовується, як розрахункова величина.

Суд зазначає, що норми Закону № 1774-VІІІ, впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, оскільки ними врегульовано виключно порядок застосування розрахункової величини суддівської винагороди.

Рішенням КСУ від 04.12.2018 змінено тільки кількість розрахункових величин з « 10» на « 15», та не вирішувалось питання визнання неконституційним застосування, як розрахункової величини при встановленні розміру суддівської винагороди саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Чинними нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено право суду відступити від правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду щодо застосування норм права.

Позивач всупереч ст. 77 КАС України не довів протиправність дій відповідача, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалеєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 26299835) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко