Справа № 520/4080/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 р.Справа № 520/4080/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Лях О.П. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача: Гордейчука В.В. ,

представника відповідача: Саблукова Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніта" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.06.19 року по справі № 520/4080/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніта"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Уніта», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Харківській області №1668 від 06.03.2019 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніта".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного наказу з підстав відсутності передбачених законом підстав для його прийняття.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 01.08.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

31.01.2018 контролюючим органом складено запит №3413/10/20-40-14-12-18 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) та надіслано на адресу позивача.

Підставою для складання та направлення на адресу позивача запита від 31.01.2018 слугувало надходження до контролюючого органу результатів опрацювання податкової інформації, зокрема №8200/7/05-99-12-19/41380072 від 03.10.2017 стосовно контрагента позивача ТОВ «Івамар Трейд».

Позивач у відповідь на запит листом від 23.02.2018 №18, до якої приєднані копії документів, надав пояснення.

10.05.2018 контролюючим органом складено запит №19061/10/20-40-14-12-18 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) та надіслано на адресу позивача.

Підставою для складання та направлення на адресу позивача запита від 31.01.2018 слугувало: надходження результатів опрацювання податкової інформації №7/26-15-14-04-03 від 11.01.2018 стосовно ТОВ «Групстандарт Агро» та існування кримінальних проваджень, де ТОВ «Групстандарт Агро» поіменовано як «фіктивне підприємство».

Позивач у відповідь на запит листом від 01.06.2018 р. №28, до якого приєднані копії документів, надав пояснення.

27.06.2018 контролюючим органом складено запит №27241/10/20-40-14-12-18 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) та надіслано на адресу позивача.

Підставою для складання та направлення на адресу позивача запита від 31.01.2018 слугувало: надходження надходження до контролюючого органу пояснень керівника контрагента - постачальника у якості свідка у досудовому розслідуванні по кримінальному провадженню, відповідно до яких громадянин заперечує власну причетність до створення і подальшої господарської діяльності юридичної особи приватного права.

Позивач у відповідь на запит листом від 23.07.2018р. №118, до якого приєднані копії документів, надав пояснення.

Матеріалами справи підтверджено, що запити контролюючого органу про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) від 31.01.2018 та від 10.05.2018 мають ідентичний зміст.

06.03.2019 контролюючим органом на підставі п.п. 20.1.4 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1 ст. 61, п. 61.2 ст. 61, п.п. 75.1.2 ст. 75, п.п. 78.1.1 ст. 78, п.п. 78.1.4 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України видано наказ № 1668 "Про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Уніта" (код за ), у зв`язку з ненадання ТОВ "Уніта" протягом 15 робочих днів з дня отримання, у запитуваному обсязі пояснень та їх документального підтвердження на письмові запити від 31.01.2018 №3413/10/20-40-14-12-18, від 10.05.2018 №19061/10/20-40-14-12-18, від 27.06.2018 №27241/10/20-40-14-12-18, з питань щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Івамар Трейд» (код за ) за серпень 2017, ТОВ «Групстандарт Агро» (за ) за червень 2017, ТОВ «Укртехнопром» (за ) за травень 2017.

За результатом проведеної перевірки складено акт від 08.05.2019 №1574/20-40-14-12-09/24285021.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом контролюючого органу позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах факт порушення прав та інтересів позивача не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відхилення заявлених вимог.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п.п 16.1.5 п. 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України, встановлено обов`язок платника податків подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Право контролюючого органу отримувати безоплатно від платників податків у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів встановлене підпунктом 20.1.2. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 73.3 ст.73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п. 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що кореспондує також з приписами пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як вже зазначалось, контролюючим органом сформовано та направлено на адресу позивача запити від 31.01.2018 №3413/10/20-40-14-12-18, від 10.05.2018 №19061/10/20-40-14-12-18, від 27.06.2018 №27241/10/20-40-14-12-18, з питань господарських взаємовідносин з ТОВ «Івамар Трейд» (код за ), ТОВ «Групстандарт Агро» (за ), ТОВ «Укртехнопром» (за ).

У відповідь на вказані запити позивачем направлено до контролюючого органу листи з доданими до них документами запитаними у вказаних запитах.

Таким чином, колегія суддів вказує, що позивачем в повному обсязі виконано вимоги Податкового кодексу України та надано запитувану іформацію по взаємовідносинах позивача з контрагентами, а тому у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 по справі № 813/1052/15.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваного наказу слугував факт того, що під час опрацювання наданих позивачем документів контролюючий орган дійшов висновку про неправомірне включення платником податків до податкового кредиту кошти по взаємовідносинах з ТОВ «Укртехнопром» та ТОВ «Івамар Трейд», оскільки особи, які підписували первинні документи від вказаних контрагентів позивача заперечують свою причетність до фінансово-господарської діяльності підприємств.

За змістом норм Податкового кодексу України, зокрема статті 198, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 у справі № 816/809/17 зазначив, що наявна в інформаційно-аналітичних базах податкова інформація відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, сама лише інформація, отримана з інформаційних баз відповідача не може сама по собі слугувати підставою для тверджень про нереальність господарських операцій.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про виконання позивачем своїх податкових обов`язків, у той час як контролюючий орган не навів достатніх аргументів щодо правомірності оскаржуваного рішення,

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вже зазначалось, підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 06.03.2019 слугувало ненадання позивачем у 15-денний строк в повному обсязі запитуваної інформації на запити контролюючого органу від 31.01.2018, від 10.05.2018 та від 27.06.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Слід зазначити, що об`єктом правового, в тому числі судового, захисту (охорони) є "законні очікування", які визнаються "майном" в розумінні ст.1 Протоколу до Конвенції, якими вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, та які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття "законні очікування" (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та "юридичної визначеності" (legal certainty).

При цьому, Європейський суд з прав людини вказував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Враховуючи принцип справедливості (fairness) та недопущення зловживання повноваженнями (abuse of power) під час прийняття рішень та вчинення діянь публічною адміністрацією, наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового захисту.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що податковим органом прийнято рішення про проведення перевірки, оформлене наказом, без дотримання норм ч. 2 ст. 2 КАС України.

Представником відповідача в суді апеляційної інстанції не надано обґрунтованих пояснень стосовно строків прийняття оскаржуваного наказу від 06.03.2019, з урахуванням того, що запити адресовані позивачу сформовані 31.01.2018, 10.05.2018 та 27.06.2018, а перевірка за результатами якої складено акт проведена 08.05.2019.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність власного рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 у справі № 520/4080/19 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніта" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року по справі № 520/4080/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніта" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Харківській області №1668 від 06.03.2019 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніта" (код за ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніта" (код за ) судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 06.08.2019 року