Справа № 808/2646/15
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Справа № 808/2646/15 Провадження №СН/280/32/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.06.2015 по справі №808/2646/15 відмовлено у задоволенні позовних вимог адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 по справі №808/2646/15 апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишено без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року по справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені - залишено без змін.

Проте, постановою Верховного Суду від 10.07.2018 касаційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено частково, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 20.05.2019 виправлено описку у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року, зазначивши в абзацах першому та другому резолютивної частини слова: «Касаційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції» замість слів «Касаційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції».

Ухвалою суду від 03.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Господарським кодексом України та зазначає, що відповідно до поданого відповідачем Звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювала у відповідача, за звітний період склала 14 осіб, у зв`язку з чим середньооблікова кількість осіб з інвалідністю повинна складати 1 особу. Позивач вказує, що середньооблікова кількість осіб з інвалідністю у роботодавця за звітний період склала 0 осіб, що менше ніж встановлено законодавством. Просить задовольнити позовні вимоги.

Суд зазначає, що спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює та визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон України №875ХІІ).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відноситься до суб`єктів, яким, відповідно до ст. 19 Закону України № 875ХІІ, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до приписів ст. 19 Закону України № 875ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі Порядок № 70).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, а інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідачем до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 03.02.2015 було направлено Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2014 рік разом із супровідним листом - поясненнями, які отримані уповноваженою особою позивача 07.02.2015, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Із поданого позивачем звіту форми № 10-ПІ вбачається наступне:

- середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 14;

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 0;

- кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 1;

- фонд оплати праці штатних працівників становить 264,30 грн.;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника 18 880,71 грн.

У поясненнях до звіту, відповідача зазначила, що на протязі 2014 року систематично надавались звіти до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя та Харківського обласного центру зайнятості за формою №3-ПН, в яких вказувалась інформація про наявність робочого місця для відповідної категорії працівників. За 2014 рік з Державної служби зайнятості було направлено дві особи, які або не відповідали вимогам вакансії, згідно звіту за формою №3-ПН, або відмовлялись від роботи самостійно.

Статтею 18 Закону України № 875ХІІ встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України № 875ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень ч. 3 ст. 18-1 Закону України № 875ХІІ, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу положень вказаного Закону вбачається, що на суб`єктів господарювання покладено обов`язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобов`язує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

У зв`язку із набуттям чинності Законом України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за №988/23520 (який набрав чинності з 12.07.2013) затверджено Форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Зазначена Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, на підприємство покладається обов`язок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць (вакансій) органи працевлаштування інваліда. Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з поданих сторонами документів, на виконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем у 2014 році вживалися всі можливі і залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, судом встановлено, що відповідачем на протязі 2014 року подані до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН станом на 09.01.2014, 20.01.2014, 03.02.2014, 03.03.2014, 01.04.2014, 05.05.2014, 03.06.2014, 01.07.2014, 04.08.2014, 01.09.2014, 01.10.2014, 03.11.2014, 01.12.2014, в яких зазначалася інформація про наявність робочого місця для інвалідів.

Судом з`ясовано, що на протязі 2014 року Південним районним центром зайнятості м.Запоріжжя було направлено 1 особу для працевлаштування на заявлену вакантну посаду.

Так, відповідно до направлення на працевлаштування №0004001 від 27.01.2014 центром зайнятості направлено ОСОБА_2 для працевлаштування на посаду менеджер (управитель) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами. Вказане направлення було здійснено відповідно до інформації про потребу у працівниках від 14.01.2014. У корінці направлення на працевлаштування №0004001 зазначено, що з 20.01.2014 відповідачем подано новий звіт про вакансії, а вакансія від 14.01.2014 є не актуальною. Роботу, згідно вакансії від 20.01.2014, ОСОБА_2 виконувати відмовилася, про що зроблено відповідну відмітку у корінці направлення на працевлаштування №0004001.

Крім того, відповідачем направлено лист до Харківського обласного центру зайнятості від 20.01.2014 №1 щодо сприяння підбору персоналу по вакансії «продавець консультант, категорія інваліди», для роботи у роздрібному відділі.

Також, відповідачем на протязі 2014 року подані до Харківського обласного центру зайнятості звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН станом на 20.01.2014, 11.02.2014, 03.03.2014, 01.04.2014, 05.05.2014, 03.06.2014, 01.07.2014, 04.08.2014, 01.09.2014, 01.10.2014, 03.11.2014, 01.12.2014, в яких зазначалася інформація про наявність робочого місця для інвалідів.

Представником відповідача до матеріалів справи надано копію індивідуального плану працевлаштування, з якого вбачається, що Харківським міським центром зайнятості направлено ОСОБА_3 для працевлаштування на посаду продавець-консультант. Однак, дана особа відмовилася від зазначеної посади мотивуючи це тим, що її не влаштовують умови праці, про що 10.09.2014 зроблено відповідну відмітку в індивідуальному плані працевлаштування.

Крім того, із наданих представником відповідача документів судом встановлено, що згідно наказу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Надії Валентинівни від 17.01.2014 №1-17-01-14 створено робоче місце для працевлаштування інваліда, згідно вакансії продавець консультант у відділі роздрібної торгівлі, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Героїв праці, 9 ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

До того ж факт створення відповідачем робочого місця для працевлаштування інваліда встановлено постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2014 по справі № 808/4893/14 (судді Нечипуренка О.М.), якою у задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 10 242,65 грн. відмовлено повністю. Вказана постанова залишена в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 по справі № 808/4893/14, якою також підтверджено факт створення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 робочого місця для працевлаштування інваліда та здійснення відповідачем усіх можливих заходів для недопущення правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України № 875ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 Закону України № 875ХІІ).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи обставини справи, що підтверджується долученими до справи доказами, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито всі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, а тому відсутні правові підстави (склад господарського правопорушення) для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

При цьому, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі №804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 20 травня 2019 року у справі №820/1889/17.

У відповідності до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За результатами судового розгляду адміністративної справи, суд дійшов висновку, що відповідачем вживались дії щодо працевлаштування у 2014 році осіб з інвалідністю, що зумовлює відсутність підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

А відтак, твердження позивача про порушення відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та правомірність застосування адміністративно-господарських санкцій спростовується матеріалами справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова