Справа № 120/1460/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 липня 2019 р. Справа № 120/1460/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

представника позивача: адвоката Дробахи С.В.

представника відповідача: Черпітяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

03.05.2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 11.02.2019 року за № та форми «Р» від 11.02.2019 року за № .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові-повідомлення-рішення прийняті на підставі акту перевірки від 14.01.2019 року №58/1305/, якою встановлено порушення пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, а також п.п. 1.2, 1.3 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 822486,28 грн. та військовий збір за 2017 рік в розмірі 68540,52 грн.

На переконання позивача висновки документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати позивачем ПДФО і військового збору з доходів, отриманих нею як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «УкрСиббанк» за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 суперечать нормам чинного законодавства, оскільки відповідачем не правильно обраховано суму додаткового блага, що підлягає включенню до суми загального річного оподатковуваного доходу. Зокрема, як зазначає позивач, відповідач не взяв до уваги вимоги пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого істотно завищив базу оподаткування та, відповідно, суми ПДФО та військового збору, що підлягають сплаті. Більше того, позивач вказує, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податків та не підлягає оподаткуванню. Саме тому, різниця між основною сумою боргу за кредитним зобов`язанням в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року не може бути розцінене як додаткове благо та не повинна бути включено до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 07.05.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 28.05.2019 року, яке проводилося по 02.07.2019р.

В процесі проведення підготовчого судового засідання до суду надійшли відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення.

Так, представник відповідача у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 23.05.2019 року, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що згідно висновків документальної позапланової невиїзної перевірки позивача (акт перевірки від 14.01.2019 року №58/1305/) ГУ ДФС у Вінницькій області виявлено, що в порушення вимог пп. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України позивач занизила загальний річний оподатковуваний дохід за 2017 рік, отриманий як додаткове благо за ознакою "126", в сумі 3190218,03 грн. та в свою чергу не сплатила податки з таких доходів. У зв`язку з цим 11.02.2019 року були прийнятті податкові повідомлення-рішення № та № 003441305, відповідно до яких донараховано грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 822486,28 грн. та військового збору на суму 68540,52 грн., а також штрафні (фінансові) санкції.

Як зазначає відповідач, в процесі перевірки було з`ясовано, що АТ «Укрсиббанк» відповідно до листа від 25.06.2018 №14-2-02/3911 підтвердив, що сума доходу у вигляді анульованої суми кредитної заборгованості по громадянці ОСОБА_1 становить 4569368,20 грн., що є сумою прощеного боргу. Відповідно, розрахунок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. проводився відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України (4569368,20 х 18% = 822486,28 грн.), а військовий збір нараховувався за встановленою законом ставкою 1,5% (4569368,20 х 1,5% = 68540,52 грн.).

При цьому відповідач звертає увагу суду, що під час перевірки ОСОБА_1 не надала до ГУ ДФС у Вінницькій області жодних документів, які б підтверджували задекларовані дані в уточнюючій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік №14102, у зв`язку з чим податковий орган використовував дані відповідно до поданого АТ «Укрсиббанк» податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 4 квартал 2017 року зазначеного під ознакою « 126», з якого вбачається отримання ОСОБА_1 доходу в сумі 4569368,20 грн.

За наведених обставин відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення від 11.02.2019 року № та № 003441305 прийняті відповідно до вимог податкового законодавства та підстави для їх скасування відсутні.

04.06.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій наголошується на тому, що при прийнятті спірних рішень ГУ ДФС у Вінницькій області не врахувало положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний при винесенні спірних рішень застосовувати вищезгадані вимоги пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. Неврахування таких положень вказує на протиправність висновків податкового органу про збільшення загального оподаткованого доходу як бази оподаткування.

У своїх запереченнях, поданих суду 04.06.2019 року представник відповідача зазначає, що позивачем не спростовано задекларовані дані в уточнюючій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 р. №14102 та поданих запереченнях до акту перевірки від 14.01.2019 року №58/1305/. Саме тому, при проведені перевірки було використано дані, подані АТ «УкрСиббанк» податкового розрахунку сум доходу від 25.09.2018 року №14-2-02/39111.

Ухвалою суду від 02.07.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті на 16.07.2019 року. 16.07.2019 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 24.07.2019 року.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, а також відповіді на відзив. Просить суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових запереченнях. Вважає, що позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим відсутні підстави для його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

29.03.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено чотири договори про надання споживчого кредиту в іноземній валюті за №№ 0, 0, 0, .

1) Згідно з умовами договору №0 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 161000 доларів США. Пунктом 1.2.2. вказаного Договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 28 березня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну.

Повідомленням про анулювання боргу №24-5-1-7/108 від 16.11.2017 року АТ «УкрСиббанк» було повідомлено позивача про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 29.03.2007 року, а саме суми основного боргу (кредиту) у розмірі 78332,01 доларів США, що становило еквівалент 2074405,60 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року та суми процентів у розмірі 4983,04 доларів США, що складає 131961,97 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року.

Довідкою №64-22-33/37 від 11.05.2019 року АТ «УкрСиббанк» продублював зміст повідомлення про анулювання боргу №24-5-1-7/108 від 16.11.2017 року та зазначив про розмір заборгованості позивача за кредитним договором станом на 01.01.2014 року.

2) Згідно з умовами договору №0 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 75000 доларів США. Пунктом 1.2.2. вказаного договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 28 березня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну.

Повідомленням про анулювання боргу №24-5-1-7/109 від 16.11.2017 року АТ «УкрСиббанк» було повідомлено позивача про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 29.03.2007 року, а саме суми основного боргу (кредиту) у розмірі 36940,51 доларів США, що становило еквівалент 978266,75 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року та суми процентів у розмірі 197,61 доларів США, що складає 5233,15 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року.

Довідкою №64-22-33/36 від 11.05.2019 року АТ «УкрСиббанк» продублював зміст повідомлення про анулювання боргу №24-5-1-7/109 від 16.11.2017 року та зазначив про розмір заборгованості позивача за кредитним договором станом на 01.01.2014 року.

3) Згідно з умовами договору №0 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 60000 доларів США. Пунктом 1.2.2. вказаного договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 28 березня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну.

Повідомленням про анулювання боргу №24-5-1-7/106 від 16.11.2017 року АТ «УкрСиббанк» було повідомлено позивача про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 29.03.2007 року, а саме суми основного боргу (кредиту) у розмірі 29865,44 доларів США, що становило еквівалент 790903,18 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року та суми процентів у розмірі 159,76 доларів США, що складає 4230,80 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року.

Довідкою №64-22-33/35 від 11.05.2019 року АТ «УкрСиббанк» продублював зміст повідомлення про анулювання боргу №24-5-1-7/106 від 16.11.2017 року та зазначив про розмір заборгованості позивача за кредитним договором станом на 01.01.2014 року.

4) Згідно з умовами договору №0 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 54000 доларів США. Пунктом 1.2.2. вказаного договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 28 березня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну.

Повідомленням про анулювання боргу №24-5-1-7/107 від 16.11.2017 року АТ «УкрСиббанк» було повідомлено позивача про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 29.03.2007 року, а саме суми основного боргу (кредиту) у розмірі 27406,79 доларів США, що становило еквівалент 725792,67 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року та суми процентів у розмірі 408,59 доларів США, що складає 10820,37 грн. по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року.

Довідкою №64-22-33/38 від 11.05.2019 року АТ «УкрСиббанк» продублював зміст повідомлення про анулювання боргу №24-5-1-7/106 від 16.11.2017 року та зазначив про розмір заборгованості позивача за кредитним договором станом на 01.01.2014 року.

Отже, по кожному із зазначених кредитних договорів 16.11.2017 року АТ «УкрСиббанк» було прийнято рішення про прощення ОСОБА_1 всього 172544,75 доларів США основного боргу, що по курсу НБУ станом на 16.11.2017 року становить 4569368,20 грн.

Також судом встановлено, що на підставі пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України та наказу № 7436 від 30.11.2018 року, посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «УкрСиббанк».

За результатами перевірки складено акт № 58/1305/ від 14.01.2019 року, яким зафіксовано порушення позивачем:

- пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік на загальну суму 822486,28 грн.;

- п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2017 рік на загальну суму 85675,65 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що у 2017 році позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага в сумі 4569368,20 грн., що підтверджується листом наданим АТ «УкрСиббанк» від 25.09.2018 року №14-2-02/39111, а також згідно відомостей ЦБДДРФО ДФС України про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб за ознакою « 126» - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо. Разом з тим, як зазначено у акті перевірки, платником податків ОСОБА_1 в уточнюючій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік від 01.08.2018 року №14102 задекларовано загальний річний оподатковуваний дохід за 2017 рік в сумі 1379150,17 грн., у зв`язку з чим на переконання податкового органу має місце заниження загального річного оподатковуваного доходу в сумі 3190218,03 грн. З вказаних сум не сплачено до бюджету ПДФО та військовий збір.

Непогодившись із відповідними висновками акту перевірки позивач 23.01.2019 року подала на них свої заперечення, які листом ГУ ДФС у Вінницькій області від 07.02.2019 року №2031/Л/02-32-13-05 були відхилені, а висновки акту №58/1305/ від 14.01.2019 року - залишені без змін.

Відтак, 11.02.2019 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за № року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 1028107,85 грн., з яких основне зобов`язання 822486,28 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 205621,57 грн., та податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 85675,65 грн., в тому числі 68540,52 грн. за основним платежем та 17135,13 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В подальшому, позивач застосувала процедуру адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, звернувшись 28.02.2019 року зі скаргою до ДФС України, яка своїм рішенням від 18.04.2019 року №3128/Л/99-99-11-05-01-25 податкові повідомлення-рішення № та № від 11.02.2019 року залишила без змін, а скаргу заявника - без задоволення.

Наведене стало підставою для звернення до суду позивача і зазначеним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (тут і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.54, 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

В силу вимог п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, підрозділ 1 розділу XX ПК України було доповнено пунктом 8 згідно із Законом № 321-VІІІ від 9 квітня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», яким, зокрема, встановлено, що: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з цієї норми слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Судом встановлено, що взаємовідносини позивача з АТ «УкрСиббанк» по кредитних договорах від 29.03.2007 року припинились 16.11.2017 року після прийняття банком, як кредитором, рішення про анулювання позивачу кредитної заборгованості в сумі 172544,75 доларів США.

Враховуючи офіційний курс НБУ станом на 01.01.2014 року, що складав 7,9930 грн. за 1 долар США та офіційний курс НБУ станом на 16.11.2017 року - 26,482221 грн. за 1 долар США, станом на день прощення суми боргу в гривневому еквіваленті складала 4569368,20 грн. Ця ж сума прощеного боргу в гривневому еквіваленті станом на 01.01.2014 року становила 1379150,17 грн. (курс долара = 7,993 грн.).

Відтак, різниця між основною сумою боргу за кредитним зобов`язанням в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти (16.11.2017 року) та сумою такого боргу станом на 01.01.2014р. становить 3190218, 03 грн. ( 4569368,20 грн. - 1379150,17 грн.) та не вважається додатковим благом позивача, а тому не повинна включатися до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до вищевикладеного, сума, яка мала бути включена до загального річного оподаткованого доходу у вигляді додаткового блага становить 1379150,17 грн. (4569368,20-3190218,03).

Матеріалами справи підтверджується і в акті перевірки від 14.01.2019 року зафіксовано, що ОСОБА_1 в уточнюючій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік від 01.08.2018 року №14102 задекларувала відповідний дохід в сумі 1379150,17 грн., хоча податки із відповідної суми сплачені не були.

Однак відповідач роблячи висновок про те, що до структури загального річного оподаткованого доходу за 2017 рік ОСОБА_1 мала бути включена вся сума прощеного банком боргу - 4569368,20 грн., безпідставно не застосував положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України та не врахував, що до додаткового блага платника податків не включається сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Більше того, суд звертає увагу, що положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Їх застосування виключає наявність податкового правопорушення, передбаченого абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а відтак зумовлює безпідставність висновків податкового органу про збільшення загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування іншими податками.

Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17.

Таким чином, при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла до 01.01.2014 і не була погашена до цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), яка не погашена до 1 січня 2014 року та яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора, за мінусом різниці між сумою такого основного боргу в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014.

Отже, з урахуванням тих висновків, які зроблені в акті перевірки, суд вважає, що позивачем не було отримано оподатковуваного доходу в розумінні пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в сумі 4569368,20 грн.

Відтак, з метою правильного визначення бази оподаткування та, відповідно, сум грошового зобов`язання, що підлягають сплаті позивачем у зв`язку з отриманням доходу у вигляді додаткового блага, контролюючий орган повинен був перевірити отриману податкову інформацію та з`ясувати, зокрема, чи мав позивач суму основного боргу за кредитом перед банком, із неї яка сума основного боргу перед банком не була погашена позивачем станом на 01.01.2014; яка сума основного боргу анульована (прощена) банком, із неї яка сума анульованого (прощеного) основного боргу, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014; еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США суми основного боргу у гривнях на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню за офіційним курсом НБУ, із неї: еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США суми основного боргу у гривнях, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014, на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США суми основного боргу у гривнях, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014; різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Суд акцентує увагу, що під час проведення перевірки відповідач керувався виключно відповіддю від 25.09.2018 року № 14-2-02/3911 АТ «УкрСиббанк» у наданні податкової інформації та її документального підтвердження щодо взаємовідносин банку з позивачем, а також відомостями внесених платником податку в звітній податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, жодних інших заходів для з`ясування вищезазначених питань не вжив, хоча це мало істотне значення для надання правильних висновків за результатами перевірки.

Як наслідок, не врахувавши питання курсової різниці кредитної заборгованості та анульованої суми такої заборгованості, до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2017 рік було включено всю суму прощеного боргу, в тому числі суми, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважаються додатковим благом.

Наведене вказує на помилковість та безпідставність визначення податкових зобов`язань згідно податкового повідомлення-рішення від 11.02.2019 року № , яким збільшено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 822486,28 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 205621,57 грн. на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Також є безпідставними висновки податкового органу щодо збільшення податкових зобов`язання зі сплати військового збору згідно податкового повідомлення-рішення від 11.02.2019 року № в загальній сумі 85675,65 грн., адже такі вимоги доводяться відповідачем виключно правопорушенням, відсутність якого встановлена судом вище. Відповідно, вимога щодо збільшення грошових зобов`язань з військового збору є похідною за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язана із збільшенням загального оподаткованого доходу як бази оподаткування і цим податком.

Відтак, на переконання суду, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.02.2019 року за №№ 5 та є протиправними, а тому мають бути скасовані судом.

Водночас суд зауважує, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення передбаченим у законі критеріям, не повинен підміняти контролюючий орган та перебирати на себе його повноваження щодо нарахування платнику податків грошових зобов`язань та штрафних санкцій в інших розмірах.

До того ж, у спірних правовідносинах визначення об`єкту оподаткування та сум грошових зобов`язань, що підлягають сплаті позивачем, потребують складних арифметичних та методологічних розрахунків як суми основного зобов`язання так і визначення суми штрафних санкцій, що додатково вказує на неможливість часткового скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень. Крім того суд враховує, що у акті перевірки відповідачем визнана та обставина, що ОСОБА_1 задекларовано загальний річний оподаткований дохід за 2017 рік в сумі 1379150,17 грн. в уточнюючій декларації від 01.08.2018 року за №14102. В той же час у судовому засіданні представник відповідача не погоджувалась із таким твердженням із тих підстав, що ОСОБА_1 в уточнюючій декларації не заповнено графи з 24 по 28 рядок розділу V «Розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у попередніх звітних періодах», у зв`язку з чим така декларація фактично не містить сум, які уточнюються платником.

Наведені обставини додатково підтверджують даний висновок суду про неможливість часткового скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та самостійного визначення судом правильної суми податкових зобов`язань виходячи із належного об`єкту оподаткування.

Як зазначено у частині другій статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства України та порушують майнові права та інтереси позивача, захищені статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин наявні підстави для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9605 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 11.02.2019 року та № від 11.02.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 );

2) відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складно 05.08.19.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович