Справа № 400/1091/19
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 р. Справа № 400/1091/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000», вул. Крилова, 7, м. Миколаїв, 54038
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2019 № 1, від 21.01.2019 № 1,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (далі - позивач, ТОВ «Електрім-2000») звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ ДФС) від 21.01.2019 року № 1 та № 1.

Ухвалою від 03.05.2019 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 05.08.2019 року суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації про контрагентів-постачальників позивача згідно якої нібито встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької та економічної діяльності, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, а зауваження відповідача до первинних документів є безпідставними. Наявність належних первинних документів, які підтверджують фактичних рух товарів, робіт (послуг) та використання їх позивачем в господарській діяльності, спростовує висновки контролюючого органу про відсутність фактичного виконання спірних операцій. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити та зазначає, що актом перевірки встановлено, що контрагенти позивача фактично не могли виконувати договірні зобов`язання з поставки ТМЦ та виконання робіт, оскільки перевіркою встановлено, що контрагенти-постачальники попередньо не купували такі ТМЦ, а відсутність основних засобів, необхідної кількості управлінського та технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень свідчить про неможливість виготовлення товару, що в подальшому поставлявся Позивачу. При цьому, реальність господарської операції з придбання ТМЦ має підтверджуватись належним чином оформленими документами про фізичне переміщення придбаних товарів, оскільки ненадання позивачем документів, зокрема документів, які підтверджують фактичне переміщення (перевезення) товарів, походження товару (сертифікати) є підставою для висновку, що задекларовані позивачем дані є недостовірні, відповідно виключає право позивача на формування валових витрат, податкового кредиту за такими операціями.

У відповіді на відзив позивач вказав на те, що здійснення господарських операцій з придбання товарів та робіт у контрагентів-постачальників з метою використання їх в господарській діяльності позивача підтверджується доказами, які свідчать про рух активів, зміну зобов`язань та власного капіталу позивача. В підтвердження чого позивачем надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують придбання товарів та робіт; їх оплату позивачем; перевезення товарів; зберігання товарів; перевірку придбаних товарів з метою підтвердження можливості їх використання в господарській діяльності сертифікованою електротехнічною лабораторією позивача, яка відповідає критеріям атестації і атестована на проведення вимірювань у сфері державного метрологічного нагляду; використання придбаних товарів та робіт в господарській діяльності позивача. Крім того, позивач зазначив, що контрагенти-постачальники належним чином задекларували податкові зобов`язання з податку на додану вартість, які виникли внаслідок здійснення господарських операцій з позивачем, що підтверджується відповідними витягами з Єдиного реєстру податкових накладних. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що вищевказані первинні бухгалтерські документи розкривають зміст господарських операцій та підтверджують фактичний рух активів і отримання позивачем реального результату, який відповідає економічному змісту його діяльності.

Що стосується висновку відповідача щодо того, що контрагенти позивача фактично не могли виконувати договірні зобов`язання з поставки ТМЦ та виконання робіт, позивач зазначив, що в порушення вимог ст. 77 КАС України ні в акті перевірки, ні у відзиві відповідачем не зазначено доказів, які підтверджують вищевказані обставини господарської діяльності контрагентів позивача, а отже вказаний висновок є лише припущенням і не може бути підставою для застосування до позивача фінансових санкцій.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

У період з 22.11.2018 року по 19.12.2018 року посадовими особами ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Електрім-2000» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.11.2015 року по 30.09.2018 року, податкового валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 30.09.2018 року.

За результатами перевірки складено Акт від 27.12.2018 року № 2979/14-29-14-01/30565129 (далі - Акт перевірки), висновками якого зафіксовано порушення позивачем, зокрема:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого ТОВ «Електрім-2000» занижено податок на прибуток на загальну суму 685381,00 грн., в т.ч.: за 2016 рік 372099,00 грн., в т.ч. за ІV квартал 2016 року на суму 372099,00 грн.; за 2017 рік на суму 164742,00 грн., в т.ч. за ІV квартал 2017 року на суму 164742,00 грн.; за півріччя 2018 року в сумі 117988,00 грн., в т.ч. за ІІ квартал 2018 року в сумі 117988,00 грн.; за 3 квартали 2018 року в сумі 148540,00 грн., в т.ч. за ІІІ квартал 2018 року в сумі 90552,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого ТОВ «Електрім-2000» занижено податок на додану вартість всього у сумі 803924,00 грн., в т.ч.: за вересень 2016 року на суму 323924,09 грн., за жовтень 2016 року на суму 5572,00 грн., за грудень 2016 року на суму 83947,00 грн., за червень 2017 року на суму 183047,00 грн., за листопад 2017 року на суму 66667,00 грн., за грудень 2017 року на суму 140768,00 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС оформлено та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення від 21.01.2019 року:

- № 1, яким ТОВ «Електрім-2000» збільшену суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 685381,00 та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 171345,25 грн.;

- № 1, яким ТОВ «Електрім-2000» збільшену суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 803924,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 200981,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

ТОВ «Електрім-2000» зареєстровано як юридична особа 05.10.1999 року та перебуває на податковому обліку в органах ДФС з 13.10.1999 року. У період, за який проводилась перевірка, зареєстровано платником податку на додану вартість з 02.11.1999 року. Основний вид діяльності за КВЕД: 27.12 виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон України № 996) передбачено, що первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію. При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Статтею 9 Закону України № 996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операції є первині документи.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

На підставі пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку).

Порядок формування податкового кредиту визначений ст. 198 ПК України.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 цього Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим Кодексом термін.

У відповідності до п. 201.7 ст. 207 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст.201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При цьому, податкова накладна, та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, суд зазначає, що нормами ПК України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

15.12.2017 року між ТОВ «Електрім-2000» (покупець) та ТОВ «ПРІМА ХОЛ» (постачальник) було укладено договір поставки № 014/Н/12-17, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався здійснити поставку товару (електромонтажного обладнання), а покупець - прийняти товар та здійснити оплату.

Факт поставки товару на загальну суму 844605,72 грн., у т.ч. ПДВ - 140767,62 грн., підтверджено видатковими накладними № 2 від 22.12.2017 року, № 4 від 26.12.2017 року, № 7 від 27.12.207 року та № 8 від 28.12.2017 року.

Перевезення товару здійснювалось автомобілем позивача FAW СА 1047, державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується товарно-транспортними накладними № 37 від 22.12.2017 року, № 41 від 26.12.2017 року, № 44 від 27.12.207 року та № 48 від 28.12.2017 року, в яких зазначено адресу пункту навантаження - вул. Індустріальна, 1.

По факту поставки товару ТОВ «ПРІМА ХОЛ» було складено та видано позивачу податкові накладні № 6 від 22.12.2017 року (сума ПДВ - 33828,62 грн.), № 7 від 26.12.2017 року (сума ПДВ - 37297,90 грн.), № 8 від 27.12.207 року (сума ПДВ - 38011,70 грн.) та № 9 від 28.12.2017 року (сума ПДВ - 31629,40 грн.), які належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

17.01.2018 року та 24.01.2019 року згідно умов договору, за платіжними дорученнями № 6503 та № 6598 позивачем здійснено оплату отриманого товару. Залишок заборгованості за товар сплачена позивачем новому кредитору - ТОВ «НІК-КОМПАНІ» - відповідно до договору відступлення права вимоги № 011Н-18 від 01.03.2018 року за платіжними дорученнями № 1580 від 26.03.2018 року, № 7007 від 30.03.2018 року та № 7009 від 04.04.2018 року.

Поставлений постачальником товар в подальшому був переданий позивачем ТОВ «Компанія «Євровнєшторг», про що свідчать: договір поставки № 21243-03-03 від 20.12.2017 року, видаткові накладні № ЕЛ-0000032 від 11.05.2018 року, № ЕЛ-0000034 від 20.06.2018 року, № ЕЛ-00000200 від 13.09.2018 року, № ЕЛ-00000213 від 03.10.2018 року, № ЕЛ-00000220 від 22.10.2018 року, товарно-транспортні накладні № 11 від 20.06.2018 року, № 25 від 13.09.2018 року, № 33 від 03.10.2018 року, № 40 від 22.10.2018 року, платіжні доручення № 675 від 21.12.2017 року, № 692 від 10.05.2018 року, № 727 від 05.06.2018 року, № 796 від 05.07.2018 року, податкові накладні, виписані позивачем, № 46 від 21.12.2017 року, № 15 від 10.05.2018 року, № 5 від 05.06.2018 року, № 8 від 05.07.2018 року.

16.06.2017 року між ТОВ «Електрім-2000» (замовник) та ТОВ «АДЕЛЬ-ТРАНС» (виконавець) було укладено договір поставки № 067/Н-17, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити поставку товару (обладнання), а замовник - прийняти товар та здійснити оплату.

Факт поставки товару на загальну суму 1098279,20 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 183046,53 грн., підтверджено видатковою накладною № АТ-000075 від 29.09.2017 року.

Перевезення товару здійснювалось автомобілем позивача FAW СА 1047, державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується товарно-транспортною накладною № 52 від 29.09.2017 року, в якій зазначено адресу пункту навантаження - Чернігівська область, с. Дубовий Гай. Крім того, позивачем також надано документи, які підтверджують службове відрядження начальника автотранспортної дільниці позивача - Ларіна Г.К. - в с. Дубовий Гай для перевезення та доставки вантажу, отриманого у ТОВ «АДЕЛЬ-ТРАНС»: наказ про службове відрядження № 18/ОД-17 від 28.09.2017 року, посвідчення про відрядження, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № КЛ-0138 від 02.10.2017 року.

По факту поставки товару ТОВ «АДЕЛЬ-ТРАНС» було складено та видано позивачу податкову накладну № 32 від 26.06.2017 року (сума ПДВ 183046,56 грн.), яка належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оплату отриманого товару, згідно умов договору, здійснено 29.06.2017 року за платіжним дорученням № 4865.

Поставлений виконавцем товар в подальшому був переданий позивачем ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів№, про що свідчать: договір підряду № 027Н-17 від 18.05.2017 року, акт виконаних будівельних робіт № 1 за липень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 2 за серпень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 3 за вересень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 4 за жовтень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 5 за січень 2018 року форми КБ-3, платіжні доручення № 1598 від 21.06.2017 року, № 1993 від 10.08.2017 року, № 2165 від 05.09.2017 року, № 2517 від 22.09.2017 року, № 2775 від 27.10.2017 року, № 135 від 15.03.2018 року, податкові накладні № 50 від 21.06.2017 року, № 17 від 10.08.2017 року, № 6 від 05.09.2017 року, № 35 від 22.09.2017 року, № 63 від 27.12.2017 року, № 19 від 19.01.2018 року.

25.11.2016 року між ТОВ «Електрім-2000» (замовник) та ТОВ «КОНЦЕПТ-ІНФО» (виконавець) було укладено договір поставки № 25/11-16, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити поставку товару (обладнання), а замовник - прийняти товар та здійснити оплату.

Факт поставки товару на загальну суму 503683,83 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 83947,31 грн., підтверджено видатковими накладними № КІ-0000012 від 08.12.2016 року та № КІ-0000013 від 08.12.2016 року.

Відповідно до умов пункту 3.3. договору поставки будівельні матеріали було поставлено виконавцем замовнику на умовах DDP, тобто власним транспортом виконавця за адресою, визначеною замовником (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 29), а отже зауваження відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних не може бути взято до уваги.

По факту поставки товару ТОВ «КОНЦЕПТ-ІНФО» було складено та видано позивачу податкову накладну № 55 від 08.12.2016 року (сума ПДВ - 83947,31 грн.), яка належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

29.12.2016 року згідно умов договору, за платіжним дорученням № 1133, позивачем здійснено оплату отриманого товару. Залишок заборгованості за товар сплачена позивачем новому кредитору - ТОВ «СТАТУС-ЮГ» - відповідно до договору відступлення права вимоги № 243/12 від 15.02.2017 року за платіжними дорученнями № 1299 від 14.03.2017 року, № 4146 від 14.03.2017 року та № 4371 від 20.04.2017 року.

Поставлений виконавцем товар в подальшому був переданий позивачем ДП «Адміністрація морських портів України», про що свідчать: договір підряду на виконання Робіт № 146-В-ФОК-16 від 23.09.2016 року (реконструкція РУ-0,4 кВ, РУ-6 кВ ТП 1 СМП «Октябрьск») та договір підряду на виконання Робіт № 150-В-ФОК-16 від 26.09.2016 року (прокладання кабельної лінії 6 кВ від ЦРП філії «Октябрьск» до ПС «Октябрьская» (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 29/1); актом виконаних будівельних робіт № 3 за грудень 2016 року форми КБ-3, актом виконаних будівельних робіт № 4 за грудень 2016 року форми КБ-3, актом виконаних будівельних робіт № 5 за грудень 2016 року форми КБ-3, платіжними дорученнями № 1812 від 21.12.2016 року, № 1870 від 28.12.2016 року, податковими накладними № 19 від 12.12.2016 року та № 45 від 22.12.2016 року.

В підтвердження фактичного використання отриманого від ТОВ «КОНЦЕПТ-ІНФО» товару позивач надав також довідку зустрічної звірки у позивача з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку філії «Октябрьск» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за період з 01.05.2015 року по 01.12.2017 року №15-14-12/12-з від 03.03.2018 року, складену управлінням південного офісу Державної аудиторської служби України в Миколаївської області. Відповідно до вказаної довідки під час проведення зустрічної звірки управлінням південного офісу ДАС України в Миколаївської області було встановлено фактичне виконання позивачем робіт на замовлення ДП «Адміністрація морських портів України» за договорами підряду № 146-В-ФОК-16 від 23.09.2016 року та № 150-В-ФОК-16 від 26.09.2016 року.

30.10.2017 року між ТОВ «Електрім-2000» (замовник) та ПП «РЕЛАБ» (виконавець) було укладено договір підряду № 068/Н-17, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався виконати електромонтажні роботи за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Мішково-Погорілове, майданчик будівництва сервісного центру по обслуговуванню с/г техніки, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Р-00000045 від 30.11.2017 року, який був підставою для відображення вказаної господарської операції в бухгалтерському обліку позивача.

По факту виконання робіт, ПП «РЕЛАБ» було складено та видано позивачу податкову накладну № 48 від 30.11.2017 року (сума ПДВ - 66666,67 грн.), яка належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оплата виконаних робіт здійснена позивачем за платіжними дорученнями № 6214 від 11.12.2017 року, № 6215 від 11.12.2017 року та № 6220 від 13.12.2017 року.

Виконані ПП «РЕЛАБ» роботи в подальшому були передані позивачем ТОВ «Ландтех», про що свідчать: договір підряду № 21173 від 11.09.2017 року, акт виконаних будівельних робіт № 1 від 30.05.2018 року форми КБ-3, платіжні доручення № 17831 від 28.09.2017 року, № 20385 від 06.11.2017 року, № 5010 від 28.03.2018 року, № 4336 від 30.05.2018 року, податкові накладні № 44 від 28.09.2017 року на суму 1500000,00 грн. у т.ч. ПДВ у розмірі 250000,00 грн., № 8 від 06.11.2017 року на суму 96760,00 грн. у т.ч. ПДВ у розмірі 16126,67 грн., № 48 від 28.03.2018 року на суму 465000,00 грн. у т.ч. ПДВ у розмірі 77500,00 грн., № 46 від 30.05.2018 року на суму 479408,06 грн. у т.ч. ПДВ у розмірі 79901,34 грн.

Між ТОВ «Електрім-2000» (замовник) та ТОВ «ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА» (виконавець) було укладено договори поставки № 01-09/2016 від 01.09.2016 року та № 2010-П8 від 20.10.2016 року, відповідно до умов яких виконавець зобов`язався поставити електромонтажні матеріали та будівельні матеріали, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити їх.

Факт поставки товару на загальну суму 1976977,10 грн., у т.ч. ПДВ - 329496,18 грн. (за договором поставки № 01-09/2016 на суму 1943544,57 грн., у т.ч. ПДВ - 323924,10 грн. і за договором поставки № 2010-П8 на суму 33432,48 грн., у т.ч. ПДВ - 5572,08 грн.) підтверджено видатковими накладними № 77 від 28.09.2016 року, № 78 від 28.09.2016 року, № 79 від 29.09.2016 року (електромонтажні матеріали за договором поставки № 01-09/2016) та видатковою накладною № 234 від 24.10.2016 року (будівельні матеріали за договором поставки № 2010-П8).

Перевезення товару за договором поставки № 01-09/2016 (електромонтажні матеріали) здійснювалось автомобілем позивача FAW СА 1047, державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується товарно-транспортними накладними № 28-09 від 28.09.2016 року, № 29-09 від 29.09.2016 року та № 30-09 від 30.09.2016 року, в яких зазначено адресу пункту навантаження - м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 55.

Перевезення товару за договором поставки №2010-П8 (пісок) здійснювалось ТДВ «Миколаївбудмеханізація» спеціальним автотранспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 21 від 24.10.2016 року, № 24 від 24.10.2016 року, № 18 від 25.10.2016 року, № 20 від 25.10.2016 року, №20 від 25.10.2016 року, № 21 від 25.10.2016 року, № 24 від 25.10.2016 року, № 19 від 26.10.2016 року, № 20 від 27.10.2016 року, № 21 від 29.10.2016 року, в яких зазначено адресу пункту навантаження - с. Олександрівка; актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 862 від 15.11.2016 року, змінними рапортами машиністів, платіжним дорученням № 983 від 30.11.2016 року, податковою накладною № 41 від 15.11.2016 року (сума ПДВ - 4068,09 грн.).

По факту поставки товару ТОВ «ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА» було складено та видано позивачу податкові накладні № 77 від 28.09.2016 року (сума ПДВ - 83214,66 грн.), № 78 від 28.09.2016 року (сума ПДВ - 206828,83 грн.), № 79 від 29.09.2016 року (сума ПДВ - 33880,83 грн.) та № 79 від 24.10.2016 року (сума ПДВ - 5572,08 грн.), які належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно умов договорів поставки, позивачем здійснено оплату отриманого товару за платіжними дорученнями № 861 від 09.11.2018 року, № 3693 від 09.11.2018 року, № 888 від 11.11.2018 року, № 3817 від 13.12.2018 року, № 1134 від 29.12.2018 року, № 3877 від 10.01.2017 року. Залишок заборгованості за товар сплачено позивачем новому кредитору - ТОВ «СТАТУС-ЮГ» - відповідно до договору відступлення права вимоги № 03/07-17 від 03.07.2017 року за платіжним дорученням № 5218 від 10.08.2017 року.

Поставлений виконавцем товар в подальшому був переданий позивачем при виконанні електромонтажних робіт наступним замовникам:

- ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів», про що свідчать: договір підряду №027Н-17 від 18.05.2017 року, акт виконаних будівельних робіт № 1 за липень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 2 за серпень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 3 за вересень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 4 за жовтень 2017 року форми КБ-3, акт виконаних будівельних робіт № 5 за січень 2018 року форми КБ-3, платіжні доручення № 1598 від 21.06.2017 року, № 1993 від 10.08.2017 року, № 2165 від 05.09.2017 року, № 2517 від 22.09.2017 року, № 2775 від 27.10.2017 року, № 135 від 15.03.2018 року, податкові накладні № 50 від 21.06.2017 року, № 17 від 10.08.2017 року, № 6 від 05.09.2017 року, № 35 від 22.09.2017 року, № 63 від 27.12.2017 року та № 19 від 19.01.2018 року;

- ТОВ «Техномонтаж-Сервіс», про що свідчать: договір № 5/1 від 19.08.2016 року, акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 за листопад 2016 року форми КБ-3, платіжні доручення № 44 від 29.08.2016 року, № 66 від 30.11.2016 року, № 78 від 12.12.2016 року, податкові накладні № 65 від 19.08.2016 року та № 48 від 29.11.2016 року;

- Полтавській обласній клінічній лікарні ім. С.В. Скліфосовського, про що свідчать: договір № 150/7 від 11.07.2016 року, акт виконаних будівельних робіт № 4 за листопад 2016 року форми КБ-3, платіжне доручення № 9 від 14.12.2016 року, податкова накладна № 28 від 15.12.2016 року;

- ПАТ «Хмільницький елеватор», про що свідчать: договір № 21 від 12.05.2016 року, акт виконаних будівельних робіт № 1 за листопад 2016 року форми КБ-3, платіжні доручення № 662 від 18.07.2016 року, № 1118 від 10.11.2016 року, податкові накладні № 24 від 18.07.2016 року та № 15 від 07.11.2016 року;

- ТОВ «Датекс С», про що свідчать: договір № 3362-01-03 від 07.07.2016 року, акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень 2016 року форми КБ-3, платіжне доручення № 901 від 13.07.2016 року, податкова накладна № 18 від 13.07.2016 року;

- ПКП «Респект Бізнес», про що свідчать: договір № 019Н-16 від 21.10.2016 року, акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень 2016 року форми КБ-3, платіжне доручення № 675 від 24.10.2016 року та платіжні доручення № 1030 від 09.12.2016 року та № 1124 від 29.12.2016 року на повернення зайве сплачених грошових коштів, податкова накладна № 42 від 24.10.2016 року;

- ДП «Адміністрація морських портів України», про що свідчать: договір № 150-В-ФОК-16 від 26.09.2016 року, акт виконаних будівельних робіт № 1 за листопад 2016 року форми КБ-3, платіжне доручення № 1565 від 08.11.2016 року, податкова накладна № 8 від 04.11.2016 року. В підтвердження фактичного використання отриманого від ТОВ «ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА» товару (піску) позивач надав також довідку зустрічної звірки у позивача з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку філії «Октябрьск» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за період з 01.05.2015 року по 01.12.2017 року № 15-14-12/12-з від 03.03.2018 року, складену управлінням південного офісу Державної аудиторської служби України в Миколаївської області. Відповідно до вказаної довідки під час проведення зустрічної звірки управлінням південного офісу ДАС України в Миколаївської області було встановлено фактичне виконання позивачем робіт на замовлення ДП «Адміністрація морських портів України» за договором підряду № 150-В-ФОК-16 від 26.09.2016 року.

Отже, позивачем надано усі необхідні первинні документи в підтвердження реальності господарських операцій. Твердження відповідача щодо відсутності документів, які підтверджують фактичне переміщення (перевезення) товарів спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи. Щодо твердження відповідача про відсутність сертифікатів, то відповідачем не зазначено, які саме товари з тих, які були придбані позивачем у контрагентів, підлягають обов`язковій сертифікації, а отже потребують сертифікатів.

Що стосується посилання у Акті перевірки на відсутність у контрагентів позивача основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, необхідної кількості управлінського та технічного персоналу, а також на те, що контрагенти-постачальники попередньо не купували такі ТМЦ, суд зазначає наступне:

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Позивач не має та не може мати вплив на дотримання постачальниками вимог податкового та іншого законодавства або на стан їх бухгалтерського та податкового обліку. Допущені контрагентами порушення тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб, проте вказані обставини не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру своїх витрат та податкового кредиту.

Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 802/1155/17-а та від 29.01.2019 року у справі №823/453/13-а.

Діючим законодавством встановлений принцип не втручання в господарську діяльність інших господарюючих суб`єктів. Будь-яке втручання можливо не інакше, як у випадках та на підставах, прямо передбачених законом.

Крім того, ст. 61 Конституції України закріплено індивідуальний характер юридичної відповідальності. Тобто, законодавство не передбачає відповідальності платника податків за дії інших платників, в тому числі підприємств, установ, підприємств, організацій, з якими платник мав господарські стосунки. Позивач відповідає лише за господарські операції, безпосереднім учасником яких він є, і не може бути притягнений до відповідальності за порушення, які ним не було вчинено.

Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини, яка, на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, повинна застосуватися як джерело права, платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником своїх зобов`язань (рішення від 22.01.2009 року по справі «Булвес» АД проти Болгарії»,). На думку суду, таки вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного Інтересу та вимогами захисту права власності.

Висновок про недопустимість покладення тягаря негативних наслідків від встановлення протиправності дій контрагента платника податків Європейський суд з прав людини також зробив 09.01.2007 року у рішенні «Інтерсплав проти України» та у рішенні від 18.03.2010 р. по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». При цьому у п. 23 вказаного рішення Європейський суд з прав людини наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Втім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника («Бізнес Сепорт Сентре») це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків та наголошує, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

За таких обставин, за чинними нормами права будь-яка відповідальність, у тому числі цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на позивача не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов`язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Водночас, нормами податкового законодавства визначено, що формування складу валових витрат та нарахування податкового кредиту здійснюються на підставі відповідного первинного документу та податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, відповідні податкові накладні були зареєстровані на користь позивача в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, необхідно зазначити, що ні в Акті перевірки, ні у відзиві на позовну заяву відповідачем не зазначено, якими доказами підтверджується інформація про відсутність у контрагентів позивача основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, необхідної кількості управлінського та технічного персоналу. Акт перевірки не містить інформації про проведення перевірок або зустрічних звірок контрагентів-постачальників позивача.

За таких обставин, інформація про контрагентів-постачальників позивача сформована без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 року у справі № 812/1787/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваних рішень, натомість позивачем надано усіх необхідних доказів в підтвердження обґрунтованості його позовних вимог, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (вул. Крилова, 7, м. Миколаїв, 54038, ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 21.01.2019 року № 1.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 21.01.2019 року № 1.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (вул. Крилова, 7, м. Миколаїв, 54038, ) судові витрати в сумі 19210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.08.2019 року.

Суддя О.В. Малих