Справа № 240/5893/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/5893/19

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Майстренко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Миськової О.В.,

та за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача Мартинюк Н.В.,

представника відповідача Купріянюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 звернувся ОСОБА_1 , в якій, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення йому виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виконати наказ командира цієї частини від 25.01.2018 №23 та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік у сумі 6767,70 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) він має право раз на рік отримати грошову допомогу на оздоровлення. Звернувшись з відповідним рапортом до відповідача про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, така грошова допомога на підставі наказу командира цієї частини від 25.01.2018 №23 йому була нарахована у розмірі 6767,70 грн., однак на підставі наказу від 26.01.2018 №24 її виплата здійснена не була.

Ухвалою від 22.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається, за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

На адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву (а.с.97-99), в якому він просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення за безпідставністю.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та при цьому доповнює, що ст. 1215 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, а в даному випадку саме бухгалтер фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , який відповідає за нарахування грошових коштів, зробивши в грудні 2017 року нарахування та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, здійснив їх добровільно, за відсутності рахункової помилки зі свого боку та недобросовісності з боку набувача. Вважає, що перераховані виплати поверненню не підлягають, що виключає можливість зарахування виплати допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік в рахунок погашення допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Відповідно до протоколу судового засідання від 14.05.2019, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 06.06.2019 в зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване тим, що відповідно до рапорту ОСОБА_1 (вх. №15100 від 10.07.2018) йому було роз`яснено та доведено під особистий підпис інформацію щодо обставин нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення, тобто позивач про прийняте рішення командира частини дізнався 10.07.2018, але до суду не звертався (а.с. 120-121).

Для ознайомлення позивача з клопотанням відповідача про залишення позову без розгляду у підготовчому засіданні, призначеному на 06.06.2019, оголошено перерву до 13.06.2019.

Від позивача надійшли заперечення на клопотання (а.с. 126), в яких зазначено про те, що 10.07.2018 він ознайомився з рапортом (вх. №15100 від 10.07.2018), в якому було зазначено, що виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік була нарахована і проведена відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 у січні місяці 2018 року, іншої інформації йому не доводилось, а також його не було ознайомлено ні в усній, ні в письмовій формі з наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 №168, від 25.01.2018 №23, від 26.01.2018 №24, тобто інформація про фактичні обставини порушення його прав йому доведена не була, а відтак строк звернення до суду ним пропущений не був.

Підготовче засідання, призначене на 13.06.2019, відкладено на 18.06.2019 в зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 18.06.2019 представник позивача не з`явився. На адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника у судове засідання.

Ухвалою суду від 18.06.2019 для належної підготовки справи до розгляду по суті продовжено строк підготовчого провадження у справі №240/5893/19 на тридцять днів. Відкладено підготовче судове засідання та призначено його розгляд 09.07.2019.

Від позивача 25.06.2019 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, в якій позивач просить визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк (а.с. 140-141).

У судовому засіданні, призначеному на 09.07.2019, дослідивши клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а також враховуючи сукупність обставин, які перешкоджали вчасному зверненню позивача до суду та обумовили пропуск процесуального строку, суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та поновив позивачу строк звернення до суду.

При цьому, судом було встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що накази командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 №168, від 25.01.2018 №23, від 26.01.2018 №24 до відома позивача не доводились. Посилання відповідача на підпис ОСОБА_2 на рапорті від 10.07.2018 відхиляються судом, оскільки цей рапорт начальника фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 містить лише інформацію про те, що виплата грошової допомоги на оздоровлення проведена на підставі наказу командира частини від 25.01.2018 №23 у січні 2018 року. Такий зміст наведеного рапорту підтверджує слушність аргументів позивача стосовно того, що причини невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік залишились для нього незрозумілими, у зв`язку з чим ним було ініційовано у липні 2018 року звернення до військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України та проведення службового розслідування, яке було призначено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2019 №333. Крім того, позивач надав докази, що у період з серпня 2018 року по день звільнення зі служби систематично перебував у відрядженнях. Тільки після ознайомлення з матеріалами службового розслідування, оформленого актом від 04.03.2019, позивачу стали відомі дійсні обставини невиплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, що і зумовило звернення до суду.

Враховуючи сукупність цих обставин та наданих у їх підтвердження доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та визнання поважними причин пропуску такого строку.

Ухвалою суду від 09.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.07.2019.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення НОМЕР_2 та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 153 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 №168 старшому лейтенанту ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення (а.с. 15).

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату йому грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 №23 старшому лейтенанту ОСОБА_1 , заступнику командира з морально-психологічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, наказано виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

У той же час, у відповідності до витягу з наказу від 26.01.2018 №24 підпункт 153 пункту 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 №168 щодо виплати матеріальної допомоги за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення слід вважати таким, як нереалізований (а.с. 20).

Позивачем 13.06.2018 було повторно написано рапорт на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, на яку відповідачем відповідно до рапорту начальника фінансово-економічної служби військової частини від 10.07.2018 було повідомлено ОСОБА_3 про те, що дана грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік була нарахована та виплачена відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 №23 у січні 2018 року (а.с.23).

Фактично виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік не відбулось, оскільки відповідачем було встановлено, що ОСОБА_2 у 2017 році було незаконно проведено вдруге виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, на яку він не мав права, оскільки вже отримав її у 2017 році у Військовій частині НОМЕР_3 , де попередньо проходив військову службу. З метою приведення виплат матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань до вимог діючого законодавства, бухгалтером фінансово-економічної служби, який відповідає за нарахування грошового забезпечення, було здійснено нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік у сумі 6767,70 грн. та одночасно було проведене відповідне утримання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у сумі 6767,70 грн.

Вирішуючи даний спір, судом враховується, що правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, регулюються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяких іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329, чинної на момент виникнення спірних правовідносин (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.201, у зв`язку з затвердженням Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина 3).

Таким чином, зазначена допомога є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У відповідності до ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (далі - Інструкція №260).

Відповідно до п. 30.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 30.2 Інструкції №260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини.

Аналізуючи зазначені правові норми, слід зазначити, що грошова допомога на оздоровлення надається особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, за їх заявою на підставі наказу командира один раз на рік в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, який установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

З врахуванням тієї обставини, що позивачем був написаний відповідний рапорт на виплату йому грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік, а відповідачем був виданий наказ №23 від 25.01.2018, позивач безспірно мав право на отримання грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік у розмірі 6767,70 грн., виплата якої передбачена чинним законодавством та є частиною його грошового забезпечення.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 №23, яким наказано виплатити старшому лейтенанту ОСОБА_1 , заступнику командира з морально-психологічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення не скасований та є чинним.

Слід зазначити, що ч. 2 ст. 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (п. 1), Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Згідно зі змісту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справі "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності". ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Враховуючи викладений аналіз висновків ЄСПЛ, написання позивачем рапорту на виплату йому відповідної грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік та видання відповідачем на його виконання наказу №23 від 25.01.2018 надало право в майбутньому на використання позитивного права щодо отримання позивачем грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік згідно Закону №2011-XII.

Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Доводи відповідача стосовно того, що виплата позивачу грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік не була здійснена з тих підстав, що позивач незаконно у 2017 році двічі отримав матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, не можуть бути сприйняті судом, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Здійснюючи самостійне зарахування грошової допомоги на оздоровлення позивачу на 2018 рік в рахунок погашення повторно отриманої матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, відповідач стверджує, що така виплата стала наслідком введення командування Військової частини НОМЕР_1 в оману позивачем.

Натомість, акт службового розслідування від 04.03.2019 містить інформацію про те, що ОСОБА_2 прибув для подальшого проходження служби з Військової частини НОМЕР_3 у травні 2017 року з грошовим атестатом серії ЗУ №073983, в п. 5.3 якого зазначено, що йому було "виплачено матеріальну допомогу за 2017 рік у сумі 5577,75 грн.".

Таким чином, відповідачу було достовірно відомо, що позивач отримав відповідну допомогу у 2017 році за попереднім місцем служби, а відтак незрозумілими видаються аргументи відповідача, що позивач ввів його в оману, надавши відповідний грошовий атестат.

Отже, оскільки ОСОБА_2 заперечував проти добровільного повернення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, відповідач не довів наявності у нього повноважень та законодавчої можливості самостійно прийняти рішення про зарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в рахунок погашення безпідставно отриманої виплати.

Відтак, враховуючи законодавчі приписи стосовно обставин, за яких допускається повернення безпідставно отриманих коштів, та заперечення позивача щодо вчинення цих дій, відповідач питання повернення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік мав би вирішувати в установленому законом порядку з доведенням того, що виплата цієї допомоги відбулась за рахунок недобросовісності з боку набувача, а не самовільно вдаватись до позбавлення позивача права на отримання грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, зважаючи на принцип правової визначеності та з огляду на те, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік, останній діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо непроведення виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виконати наказ командира цієї частини від 25.01.2018 №23 та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік у сумі 6767,70 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Майстренко

Повне судове рішення складене 02 серпня 2019 року