Справа № 280/436/19
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/436/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року (головуючий суддя: Максименко Л.Я) по адміністративній справі №280/436/19

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, 3 особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.01.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області (далі - ГУ НП України в Запорізькій області), 3 особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просив скасувати як протиправні дії відповідача та зобов`язати його провести розрахунок розміру його грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати до ГУ ПФУ в Донецькій області для призначення йому пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі Закон № 2262-XII) в редакції, чинній на час призначення його у грудні 2001 року на посаду міліціонера роти міліції по забезпеченню охорони громадського порядку в Жовтневому відділі Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з грудня 2001 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 року прийнятий до Національної поліції України. Наказом відповідача №262 о/с від 28.07.2016 року його звільнено зі служби в поліції за власним бажанням з посади начальника сектора Куйбишевського відділення поліції Бердянського ВП ГУ Національної поліції в Запорізькій області.

В листопаді 2018 року він звернувся до відповідача з заявою в межах приписів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-XII, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 року (далі - Порядок №3-1), однак відповідачем зазначено про відсутність підстав для оформлення та подання документів відносно нього до Пенсійного фонду, виходячи з відсутності підстав для призначення йому пенсії за вислугу років за нормою п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року.

Позивач вважає неправомірними дані посилання відповідача та наголошує на необхідності застосування до даних правовідносин приписів п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, в редакції станом на грудень 2001 року, коли його було призначено на посаду міліціонера роти міліції по забезпеченню охорони громадського порядку в Жовтневому відділі Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області.

У відзиві на позовну заяву ГУ НП України в Запорізькій області не погоджується з доводами позивача, в зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Даної позиції дотримується також і ГУ ПФУ в Донецькій області в поданих до суду поясненнях.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав правомірності висновків відповідача щодо відсутності в позивача права на призначення пенсії за вислугу років за нормою п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, та правомірності його дій відносно відмови в оформленні та направленні до Пенсійного фонду документів, пов`язаних з даним призначенням.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах, викладених позивачем в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП України в Запорізькій області зазначає про безпідставність її доводів, в зв`язку з чим просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року відповідає, а вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що починаючи з грудня 2001 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року прийнятий до Національної поліції України.

Наказом ГУ Національної поліції в Запорізькій області №262 о/с від 28.07.2016 року начальника сектора Куйбишевського відділення поліції Бердянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Запорізькій області майора поліції Хтомінського О.О починаючи з 28.07.2016 року звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

25.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Запорізькій області з заявою про підготовку необхідних документів для призначення йому пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII в редакції, що діяла станом на грудень 2001 року, з подальшим їх направленням до органів Пенсійного фонду України.

Листом № 668-Х/05/29-18 від 22.12.2018 року ГУ НП в Запорізькій області повідомило позивача, що його вислуга років в календарному обчисленні станом на день звільнення 28.07.2016 року складає 16 років 09 місяців. Також в листі зазначено, що дані обставини унеможливлюють задоволення заявлених позивачем в заяві вимог, оскільки вищезазначений календарний стаж є недостатнім для призначення йому пенсії за нормою п. «а» ст. 12 Закону №2262-XII, в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року.

Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду з позовом щодо визнання дій відповідача протиправними та вимогою визначити йому зобов`язання провести розрахунок розміру його грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років за п. «а» ст. 12 Закону №2262-XII та подати їх до ГУ ПФУ в Донецькій області.

Пунктом 1,12 Порядку №3-1 визначено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-XII, подаються цими особами до головних управлінь ПФУ в АРК, областях, м. Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в АРК, областях, м. Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені п. 6 цього Порядку.

Саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Тільки після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 по справі № 537/1980/16-а (11-683апп18).

Пункт «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, в редакції станом на 2001 рік визначав, що право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року викладено в новій редакції п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, а саме: «Пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. "б" - "д", "ж" ст. 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема в період з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений і у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто застосуванню до даних правовідносин підлягає редакція п. «а» ст. 12 Закону №2262-XII, яка визначає право на призначення пенсії за вислугою років, виходячи з наявності відповідної кількості календарних років вислуги на момент звільнення.

Аналогічна правова позиція висловлена також Касаційним адміністративним судом Верховного Суду в постанові від 19.09.2018 року по справі №725/1959/17(К/9901/16562/18), від 22.11.2018 року по справі №161/4876/17 (К/9901/2113/18).

Станом на день звільнення 28.07.2016 року вислуга років позивача в календарному обчисленні складала 16 років 09 місяців, що ним не заперечується та про непогодження з обрахунком даного стажу та його оскарження не зазначається.

Відповідна кількість вислуги років, протирічить встановленій приписами п. «а» ст. 12 Закону №2262-XII необхідній кількості 22 календарних роки 6 місяців і більше, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком відповідача щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за п. «а» ст. 12 Закону №2262-XII, що автоматично виключає і обов`язок відповідача щодо здійснення оформлення відносного позивача документів, необхідних для її призначення, та подальше їх направлення до Пенсійного фонду.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.12, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року по адміністративній справі №280/436/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 24 липня 2019 року, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай