Справа № 200/4799/19-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 р. Справа№200/4799/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України

Донецької області України Донецької області

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні

дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а) про:

- визнання дій протиправними щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- скасування рішення комісії №4533 реєстраційний номер №3352/34-2/07 від 25.03.2019, щодо відмови у проведенні переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язання перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», як особі яка має достатній стаж державної служби, з дня подачі заяви - 10.07.2018;

- зобов`язання призначити та виплатити з 10.07.2018 пенсію за віком, відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу», ст. 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням наданої довідки про заробітну плату.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, приймаючи рішення про відмову в переході позивача з пенсії як особи з інвалідністю на пенсію за віком, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.

Вважає, що незарахування до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ є безпідставним, оскільки до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VII державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, згідно якого час роботи на посадах, які обіймав позивач зараховується до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на його безпідставність та зазначив, що рішення про відмову в переході позивача з пенсії як особи з інвалідністю на пенсію за віком прийняте відповідачем в межах повноважень, та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.

Зазначив, що п. 17 ст. 3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VII визначене коло осіб, на яких дія цього закону не поширюється, а саме, осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачене законом.

Враховуючи наведене, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив та заяву про розгляд без його участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 (а.с. 8-13).

10.07.2018 ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно ст.37 Закону України «Про державну службу», з наданням вичерпаного переліку документів для призначення відповідної пенсії.

Рішенням Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 25.03.2019 №4533 реєстраційний номер №3352/34-2/07 ОСОБА_1 відмовлено у переведені з пенсії по інвалідності, на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, в рішення зазначено, що оскільки станом на 01.05.2016 року ОСОБА_1 мала спеціальне звання «радник податкової та митної справи II рангу» та працювала на посаді заступника начальника юридичного управління начальника відділу у досудового врегулювання спорів, яка не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» до неї застосовуються вимоги п.12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889 - особа повинна мати на день набрання чинності цим Законом не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (а.с. 15).

Згідно записів в трудовій книжці серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 працювала роботи на посадах:

- 02.10.1995 - 25.11.1996 - державний податковий інспектор відділу валютного контролю Державної податкової інспекції у Будьонівському районі м. Донецька);

- 26.11.1996 - 03.05.1998 - державний податковий інспектор, старший державний податковий інспектор відділу валютного контролю Державної податкової адміністрації у Будьонівському районі м. Донецька;

- 04.05.1998 - 31.05.2000 - старший державний податковий інспектор відділу з контролю у сфері ВЕД та оподаткування нерезидентів Державної податкової інспекції у Будьонівському районі м. Донецька;

- 01.06.2000 - 02.03.2003 - старший державний податковий інспектор відділу з контролю у сфері ЗЕД та організації перевірок фінансових установ управління податкового аудиту та валютного контролю Державної податкової інспекції у Будьонівському районі м. Донецька;

- 03.03.2003 - 12.10.2003 - головний державний податковий інспектор групи з контролю у сфері ЗЕД та організації перевірок фінансових установ відділу документальних перевірок СПД юридичних осіб управління податкового аудиту та валютного контролю Державної податкової інспекції у Будьонівському районі м. Донецька;

- 13.10.2003 - 30.07.2004 - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу документальних перевірок СПД - юридичних осіб управління податкового аудиту та валютного контролю Державної податкової інспекції у Будьонівському районі м. Донецька;

- 02.08.2004 - 18.01.2005 - старший державний податковий ревізор-інспектор відділу апеляцій Державної податкової адміністрації у Донецькій області;

- 19.01.2005 - 05.10.2010 - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу апеляцій Державної податкової адміністрації у Донецькій області;

- 06.10.2010 - 31.01.2012 - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу розгляду скарг юридичних осіб управління апеляцій Державної податкової адміністрації у Донецькій області;

- 02.02.2012 - 11.06.2012 - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу адміністративного оскарження управління правової роботи Державної податкової служби у Донецькій області;

- 12.06.2012 - 31.05.2013 - заступник начальника відділу адміністративного оскарження управління правової роботи Державної податкової служби у Донецькій області;

- 01.06.2013 - 03.02.2014 - заступник начальника відділу адміністративного оскарження управління правової роботи Головного управління Міндоходів у Донецькій області;

- 04.02.2014 - 30.09.2014 - заступник начальника управління правової роботи-начальник відділу адміністративного оскарження Головного управління Міндоходів у Донецькій області;

- 01.10.2014 - 31.01.2016 - заступник начальника управління правової роботи начальник відділу адміністративного оскарження Головного управління ДФС у Донецькій області;

- 01.02.2016 - 11.01.2018 - заступник начальника юридичного управління - начальник відділу досудового врегулювання спорів Головного управління ДФС у Донецькій області;

- 12.01.2018 - 26.08.2018 - заступник начальника юридичного управління - начальник відділу супроводження судових спорів з питань ПДВ Головного управління ДФС у Донецькій області;

- 27.08.2018 - по теперішній час - начальник відділу досудового врегулювання спорів юридичного управління Головного управління ДФС у Донецькій області.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі - орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Згідно ст. 3 Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 46 Конституції України це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Тобто, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст. 90 Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З системного аналізу положень Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, вбачається, що з набранням чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з цим, законодавцем передбачене виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 мають не менше як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 посади державної служби.

Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Згідно пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Механізм обчислення стажу державної служби визначений Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, чинним у період чинності Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року № 509-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закон України «Про державну податкову службу в Україні» посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Статтею 6 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Згідно абз. 1, 2 п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а.

Тобто, період роботи позивача у податкових органах на різних посадах зараховується до стажу державної служби, що дає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Оскільки станом на 01.05.2016 року стаж роботи позивача на посадах державної служби складав понад 20 років, позивач має право на призначення пенсії з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Враховуючи наведене, суд вважає рішення відповідача від 25.03.2019 року №4533 реєстраційний номер №3352/34-2/07, про відмову позивачу в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не надано суду жодного доказу правомірності рішення, яке оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних в частині визнання дій протиправними щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та скасування рішення комісії №4533 реєстраційний номер №3352/34-2/07 від 25.03.2019, щодо відмови у проведенні переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Щодо вимоги про зобов`язання перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», як особі яка має достатній стаж державної служби, з дня подачі заяви - 10.07.2018 та зобов`язання призначити та виплатити з 10.07.2018 пенсію за віком, відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу», ст. 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням наданої довідки про заробітну плату, суд зазначає наступне.

В розумінні частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Нормами чинного законодавства, а саме, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121, постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», повноваження щодо призначення та виплати пенсій покладене на Пенсійний фонд України

Тобто, прийняття рішення про призначення пенсії начальником управління в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень в розумінні вищенаведених конституційних принципів та положень чинного законодавства, тобто, є владними дискреційними функціями суб?єкта владних повноважень, що мають можливість надати повне або часткове визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Оскільки нормами прямої дії Закону на відповідача покладений обов?язок прийняття рішення про призначення та виплату пенсії, у суду немає підстав для задоволення позовних вимог саме у такий спосіб як повторне зобов??язання виконати покладені на нього владні дискреційні функції.

Наряду з викладеним, суд враховує наступне.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

З аналізу норм законодавства, яке регулює спірні взаємовідносини, вбачається, що відповідач, як орган владних повноважень, не виконуючи визначені законом владні дискреційні функції щодо призначення і виплати пенсії позивачу, діяв з порушенням закону і справедливості.

Оскільки прийняття рішення про переведення з одного виду пенсії на інший є владними дискреційними функціями органу Пенсійного фонду, такий обов?язок покладений на орган Пенсійного фонду нормами чинного законодавства, на час розгляду справи відповідачем визначені Законом владні дискреційні функції не виконані, суд, також, вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та ухвалити рішення про зобов?язання відповідача розглянути питання про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та призначення та виплату пенсії за віком позивачу з урахуванням норм чинного законодавства з питань пенсійного забезпечення та висновків суду про порушення суб?єктом владних повноважень норм чинного законодавства щодо права позивача на призначення та отримання пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а) про визнання дій протиправними щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; скасування рішення комісії №4533 реєстраційний номер №3352/34-2/07 від 25.03.2019, щодо відмови у проведенні переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язання перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», як особі яка має достатній стаж державної служби, з дня подачі заяви - 10.07.2018; зобов`язання призначити та виплатити з 10.07.2018 пенсію за віком, відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу», ст. 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням наданої довідки про заробітну плату - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішення Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 25.03.2019 №4533 реєстраційний номер №3352/34-2/07 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» - скасувати.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2018 року з урахуванням висновків суду на норм чинного законодавства.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути питання щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», як особі яка має достатній стаж державної служби, з дня подачі заяви - 10.07.2018 року, з урахуванням висновків суду на норм чинного законодавства.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути питання щодо призначення та виплатити ОСОБА_1 з 10.07.2018 року пенсії за віком, відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу», ст. 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 384 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.В. Давиденко