Справа № 480/1045/19
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р. Справа № 480/1045/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп`яненка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

представника позивача ОСОБА_6 . ,

представника відповідача Паливоди І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що є громадянином Народної Республіки Бангладеш. Побоюючись стати жертвою нелюдського або такого, що принижує честь і гідність поводження чи покарання у разі повернення у Бангладеш у зв`язку з перебуванням у незареєстрованому шлюбі з громадянкою іноземної держави та наявністю позашлюбної дитини, звернувся до відповідача із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідач відмовив у прийнятті заяви. Вважає відмову протиправною. Позивачу раніше вже відмовляли у визнанні біженцем, однак, на час звернення із новою заявою умови у країні походження змінилися. Співробітники відповідача цю інформацію не перевірили. У випадку повернення до країни походження позивача буде покарано за порушення ісламу - перебування у незареєстрованому шлюбі та наявність позашлюбної дитини. Просить визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 11.12.2018 №223 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язати відповідача прийняти заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у вересні 2017 року позивач вперше звернувся до управління ДМС у Волинській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За клопотанням позивача особова справа була переведена до УДМС в Сумській області. За результатами розгляду заяви 16.02.2018 було прийнято рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Оскаржував рішення в судовому порядку, однак у задоволенні позову було відмовлено. У заяві поданій 11.12.2018 позивач зазначає ті ж самі підстави, які вказував і під час попереднього звернення у 2017 році, що позивач підтвердив в ході співбесіди 11.12.2018. Загальна ситуація з безпекою у Бангладеш не зазнала змін. На підставі ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у зв`язку з повторним поданням заяви було відмовлено в її прийнятті. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із зазначених підстав. Просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач є громадянином Народної Республіки Бангладеш. 28.09.2017 звертався до УДМС у Вінницькій області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В заяві підставами для надання такого статусу вказував, що під час проживання в Україні мав близькі стосунки з громадянкою України, християнкою за віросповіданням, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила йому дитину. Позивач виріс в родині, яка дотримується суворих релігійних правил, зокрема, дозвіл батьків на одруження. Будь-які сексуальні відносини з жінками до шлюбу заборонені. Порушення встановлених релігійних правил вважаються суворою провиною і підлягають покаранню. У заяві зазначав про побоювання, що в разі повернення до Бангладеш він може стати жертвою переслідування, дискримінації та принизливого ставлення з боку оточуючих (а.с. 22-26). Під час співбесіди також повідомив, що втратив національний паспорт.

16.02.2018 Державною міграційною службою України прийнято рішення про відмову у визнанні ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв`язку з тим, що стосовно заявника відсутні умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»(а.с. 38).

ОСОБА_2 оскаржив таку відмову до суду. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі №818/1358/18 у задоволенні позову відмовлено. За результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.39-52).

11.12.2018 ОСОБА_2 знову звернувся до управління Державної міграційної служби із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В заяві повідомив ті самі обставини, що і в попередній заяві: позивач є мусульманином; має дівчину в Україні, вона християнка. Згідно ісламу до- або позашлюбні відносини неприйнятні у суспільстві. Так само як і народження його дитини поза шлюбом. Зазначив, що його родина не прийме такі факти та що йому нікуди повертатись. Додатково також повідомив, що його батько одружився вдруге, стосунки з батьком погіршились. Зазначив, що бажає залишитись в Україні, оскільки не може повернутись в Бангладеш (а.с. 54-55,59-60). Під час співбесіди на запитання чи змінились підстави звернення за захистом з часу його останнього звернення відповів, що обставини не змінились. Поїхав до м. Харкова до УВКБ ООН, де йому роз`яснили, що його справа деактивована та необхідно звернутися із новою заявою. Новий паспорт на заміну втраченому не оформив (а.с. 72,73).

За результатами розгляду заяви Управлінням ДМС України в Сумській області складено висновок щодо прийняття рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У висновку зазначено, що заявник у повторній заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зазначив ті самі підстави, які вказував під час попереднього звернення у 2017 році, що заявник сам підтвердив в ході співбесіди. З аналізу інформації по країні походження встановлено, що загальна ситуація з безпекою в Бангладеш з грудня 2017 року не зазнала змін в напрямку загострення. На підставі ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рекомендовано прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_2 (а.с. 81).

11.12.2018 управлінням ДМС України в Сумській області прийнято наказ №223 про відмову громадянину Бангладеш ОСОБА_2 в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту(а.с. 82).

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 1 Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань

Судом встановлено, що позивач звертався до управління ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У задоволенні заяви було відмовлено з підстав, що стосовно заявника відсутні умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Звертаючись повторно із аналогічною заявою позивач не повідомив нових обставин, які б дали підстави для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначив, що у зв`язку з наявністю проживанням з жінкою у незареєстрованому шлюбі та наявністю позашлюбної дитини не може повернутись до країни походження. Суспільство та його родина засуджують таку поведінку. Тобто вказав ті ж підстави, що і під час попереднього звернення. Не надав інформації, що ситуація в країні змінилася в напрямку загострення. В позовній заяві вказав, що ситуація в країні змінилася, однак конкретних фактів та інформації, в чому полягає така зміна, не навів. З наданої відповідачем інформації про країну походження Бангладеш не вбачається, що в період між поданням позивачем першої та другої заяв загострились проблеми у міжконфесійних шлюбах та набули поширення винесення Фетв за порушення релігійних правил в Республіці Бангладеш. За таких обставин, суд погоджується з висновком відповідача, що умови передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не змінилися в період часу між первісним та повторним зверненням ОСОБА_2 із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Тому відповідач правомірно відмовив у прийнятті заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення відповідає наведеним вимогам, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу від 11.12.2018 №223 про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язання прийняти заяву відмовити в зв`язку з необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 05.08.2019.

Суддя О.В. Соп`яненко