Справа № 400/1267/19
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 р. № 400/1267/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Марича Є.В., за участю секретаря судового засідання Мирко О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування рішення від 01.02.2019 року № і податкових повідомлень-рішень від 01.02.2019 р. №5, №5, №5, №5, №5,
За участю:

представника позивача: ОСОБА_4,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Слюсаренко О.В.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач, ФОП ОСОБА_3 ) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нархування пені за несплату (неперархування) або (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №від 01.02.2019 р. в частині нарахування штрафних санкцій та пенсі в сумі 2624 грн. з 1 по 9 пункти; податкове повідомлення - рішення №5 від 01.02.2019 р. на суму 767004,06 грн., податкове повідомлення - рішення №5 від 01.02.2019 р. на суму 63917,01 грн., податкове повідомлення - рішення №5 від 01.02.2019 р. на суму 19602,00 грн., податкове повідомлення - рішення №5 від 01.02.2019 р. на суму 1783,63 грн., податкове повідомлення - рішення №5 від 01.02.2019 р. на суму 170 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що неможливість реєстрації транспортних засобів за ФОП не позбавляє його права на податковий кредит по операціях з купівлі запчастин, ремонт та інше. А щодо строків сплати ЄСВ, позивач зазначив, що сплата ЄСВ проводилась в один день з днем виплати заробітної плати, заробітна плата зараховувалась однією сумою (без поділу на аванс та заплату), на виконання заяв працівників про зарахування заробітної плати однією сумою, а також сплата військового збору здійснювалась своєчасно. Також, у позивача відсутній був обов`язок подання звіту №20-ОПП, оскільки позивач не змінював даних в своїй діяльності, а тому податковою безпідставно нараховано штрафні санкції за його не подання.

Відповідач надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, оскільки в ході перевірки позивача співробітниками податкової були виявлені порушення норм податкового законодавства, які мали місце, про що складено відповідний акт і правомірно прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою від 06.06.2019 р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 24.07.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

31.07.2019 р. судом у відкритому судовому засіданні ухвалено скорочене рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд вислухав пояснення сторін та їх представників у судовому засіданні, дослідив матеріали, що містяться у справі та встановив наступне.

Податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОМ ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р., за результатами якої було складено акт перевірки від 22.12.2018 р. №2970/14-29-13/05/ (далі-акт).

Відповідно до висновків акту, відповідачем встановлено наступні порушення:

- п.п 177.4.5 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України (далі-ПК України), щодо завищення витрат в результаті чого встановлено заниження ФОП ОСОБА_3 чистого оподатковуваного доходу, що призвело до донарахуванню податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 511 336,04 грн;

- п.16 прим.1 Підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності, в наслідок чого встановлено заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету , за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 42 611,34 грн;

- пп. «г» п 198.5. ст.198 ПК України, щодо віднесення до податкового кредиту сум податку з придбання ТМЦ подвійного призначення та інше;

- пп. 177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України, щодо несвоєчасності сплати, платежів з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 9309,01 грн.;

- ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасності сплати єдиного соціального внеску до бюджету (фізична особа - підприємець ), за період перевірки в сумі 33 835,70 грн.;

- пп 168.1.1 та 168.1.2 п 168.1 ст. 168 ПК України, щодо повноти сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників в сумі 28 440,0 грн.;

- п. 16 підрозділу 10 Розділу XX, пп 168.1.1 та 168.1.2 п 168.1 ст 168 Податкового кодексу України, щодо повноти сплати до бюджету військового збору з найманих працівників в сумі 2483,50 грн.;

- п. 63.3 ст. 63 ПК України, щодо зобов`язання платника податків повідомляти контролюючий орган за основним місцем обліку, про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

На підставі висновків акту відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення:

-№5, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 767004,06 грн., в т.ч. основний платіж 511336,04 грн. та штрафні (фінансові) санкції 255668,02 грн.;

- №5, яким визначено грошове зобов`язання по війсковому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 63917,01 грн., в т.ч. основний платіж 42611,34 грн. та штрафні (фінансові) санкції 21305,67 грн.;

-№5, яким визначено суму штрафної санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції - 170,00 грн.;

- №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені, визначено суму за штрафними санкціями 19602 грн., пені - 0,00 грн.;

- №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені, визначено суму за штрафними санкціями 1718,63 грн., пені - 0,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 01.02.2019 року в частині нарахування штрафних санкцій та пені на суму 2624,04 грн., а саме: за пунктами з 1 по 9 включно.

Позивач вважає податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд вирішуючи спір між сторонами дійшов наступного висновку.

Щодо податкового повідомлення-рішення №5, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 767004,06 грн., в т. ч. основний платіж 511336,04 грн. та штрафні (фінансові) санкції 255668,02 грн.; податкового повідомлення -рішення №5, яким визначено грошове зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 63917,01 грн., в т.ч. основний платіж 42611,34 грн. та штрафні (фінансові) санкції 21305,67 грн., суд зазначає наступне.

Так, перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем встановлено п.177.4 ст.177 ПК України.

До зазначених витрат, зокрема, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПКУ);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп. 77.4.1 - 177.4.3 п.177.4 ст.177 ПКУ, до яких належать витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4 п.177.4 ст.177 ПКУ).

Разом з цим, пп. 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПКУ встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст.177 ПКУ.

До основних засобів подвійного призначення належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПКУ).

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокркмлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п.14.1 ст.17 ПКУ).

Відносини власності та порядок реалізації права власності визначають Конституція України та Цивільний кодекс України.

Суб`єктами права власності за Цивільним кодексом України є український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст.2 ЦК України, тобто фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права ) ст. ст. 2 та 38 ЦК України).

Водночас серед цього переліку відсутній такий суб`єкт права власності, як фізична особа - підприємець.

Крім того, Конституція України та ЦК України закріпили право приватної власності (ст. ст.41 та 325 ЦК України). Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (ст.325 ЦК України).

Таким чином, суб`єктом права власності законодавством визначаються фізичні особи (громадяни), які можуть бути власниками будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичних осіб, і, водночас не виокремлюється такий суб`єкт права власності, як фізична особа-підприємець.

Статтею 2 ГК України, передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, у свою чергу суб`єктами господарювання зі ст.55 ГК України є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (п.1 ст.320 ЦК України).

Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе, у тому числі у газі прийняття рішення про здійснення будь-якої діяльності, у т.ч. і підприємницької, суб`єктом права власності виступає саме фізична особа (громадянин), а не фізична особа-підприємець.

За використання ТЗ при здійсненні підприємницької діяльності передбачається орендна плата власнику рухомого майна, складовою якої і повинно проводитися обслуговування ТЗ, поточний та капітальний ремонт за необхідністю. Отже на підставі викладеного власник мав всі підстави проводити ремонт ТЗ за рахунок орендної плати.

Враховуючи те, що суб`єктом права власності, зокрема, вантажні автомобілі є фізична особа (громадянин), а не фізична особа-підприємець, яка здійснювала оплату за їх придбання. Перевіркою було встановлено, що вантажні автомобілі, які використовувались в підприємницькій діяльності були орендовані у громадян, на підставі договорів оренди.

Таким чином, відповідачем правомірно встановлено порушення пп. 177.4.5 п.177.4 ст. 177 ПК України щодо включення до суми витрат сум на утримання основних засобів подвійного призначення, а саме: вантажних автомобілів, вартість придбаного вантажного автомобіля, вартість ремонту ТЗ, вартість путівок на загальну суму 2 840 755,77грн., що підтверджується виписками з розрахункового рахунку, платіжними дорученнями. Що стало результатом донарахування податкових зобов`язань, а саме податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2017 р. в сумі 511336,04 грн. та військового збору від доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік, в сумі 42611,34 грн.

Щодо податкового повідомлення - рішення №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені, визначено суму за штрафними санкціями 19602 грн., пені - 0,00 грн.; податкове повідомлення - рішення - №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені, визначено суму за штрафними санкціями 1718,63 грн., пені - 0,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці на підприємствах форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Згідно з ст. 115 Кодексу законів про працю країни, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ зі змінами та доповненнями) податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Позивачем в ході розгляду справи не спростовано, встановлених перевіркою 12 випадків не своєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору із заробітної плати найманих працівників (про що свідчать відомості нарахування та виплати заробітної плати, та банківські документи). Сплата податку підтверджується виписками про сплату ПДФО та ВЗ за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 р. та даними інтегрованої картки платника податку по платежу податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ним на заяви працівників виплачується заробітна плата один раз на місяць і відповідно сплачується вчасно податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із заробітної плати, оскільки законодавством чітко визначено, що виплата заробітної плати здійснюється два рази на місяць (аванс та заробітна плата), тобто ця норма є імперативною і не може бути зміненою шляхом надання роботодавцю заяв від працівників з проханням виплати заробітної плати один раз на місяць. Такі дії позивача призвели до порушення строків сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Щодо податкового повідомлення - рішення №5, яким визначено суму штрафної санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 170 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач при здійсненні господарської діяльності використовував і власні транспортні засоби і орендовані, однак відомості, що позивач надав податковій повідомлення за формою №20-ОПП.

Таким чином, до позивача правомірно застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 01.02.2019 р. в частині нарахування штрафних санкцій та пенсі на суму 2624,04 грн., а саме за пунктами з 0 по 9 включно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно п. 1 Розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція), за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Інструкції, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний квартал.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.01.2017 р. по особовому рахунку позивача по єдиному внеску значиться борг в сумі 2149,90 грн. за 2015 рік, що фактично погашено 12.07.2017 р., а також станом на 09.02.2017 р. значиться борг в сумі 31746,64 грн. за 2016 рік, що фактично погашено 12.07.2017 р.

Позивачем не спростовано факт виявленого відповідачем порушення щодо несвоєчасної сплати єдиного внеску, а тому суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано штрафну санкцію.

Таким чином, доводи позивача про протиправність спірних рішень відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем повністю доведено правомірність оскаржуваних рішень.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) про визнання протиправними та скасування рішення від 01.02.2019 року № і податкових повідомлень-рішень від 01.02.2019 р. №5, №5, №5, №5, №5, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України та підписано суддею 05.08.2019 р.

Суддя Є. В. Марич