Справа № 120/1206/19-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 липня 2019 р. Справа № 120/1206/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Слободянюка Валерія Олександровича,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Богатчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Вінницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - відповідач) про зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він є інвалідом 3 групи і перебуває на обліку у Вінницькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та має статус внутрішньо-переміщеної особи. Вінницьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснює щомісячне нарахування та виплату належних йому страхових виплат. Однак, відповідачем не було виплачено належні позивачу суми страхових виплат за період з 04.09.2018 року по 25.10.2018 року в загальній сумі 18509,94 грн.

З метою з`ясування причин не виплати страхових сум за вищевказаний період позивач звернувся до відповідача з усним запитом. Листом за №99-03-02-01 від 25.02.2019 відповідач повідомив, що згідно протоколу №42 засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань при ВМР від 04.09.2019 року позивачу знято статус внутрішньо переміщеної особи з 04.09.2018 року відповідно до листа ДПС України від 13.08.2018 №5/2/942. На виконання протоколу комісії Вінницьким відділенням УВД ФСС України у Вінницькій області ОСОБА_1 було припинено виплати щомісячних страхових сум з 04.09.2018. Таким чином, за період з 04.09.2018 по 25.10.2018 позивачу не виплачено страхову суму у розмірі 18509,94 грн. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо невиплати йому заборгованості по страховим виплатам протиправною та такою, що порушують його права.

Ухвалою суду від 12.04.2019 відкрито провадження в справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.05.2019 до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній просить відмовити у задоволенні заявлених вимог, з огляду на їх безпідставність. В обґрунтування вказаного зазначає, що відповідно до пункту 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, який затверджений постановою КМ України №365 від 08.06.2019 року, за наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

У день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення припиняє призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення соціальні виплати такій особі та інформує про прийняте рішення органи, що здійснюють соціальні виплати, які припиняють соціальні виплати такій особі до прийняття остаточного рішення комісією.

Так, згідно листа Департаменту соціальної політики від 01.02.2019 №08-00-019-5496, 04.09.2018 позивачу скасовано довідку ВПО №509622128. В зв`язку із цим, постановою від 04.09.2018 позивачу припинено щомісячну страхову виплату на підставі протоколу комісії від 04.09.2018 про зняття статусу ВПО.

Підставою для припинення призначених виплат позивачу став протокол №42 від 04.09.2018 засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань.

В даному випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області не уповноважене здійснювати перевірку законності рішень структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах і тому керується вимогами постанови КМУ від 8 червня 2016 р. № 365 ( а.с. 31-32 ).

Ухвалою суду від 10.05.2019 розгляд справи відкладено та призначено наступне судове засідання на 24.05.2019 ( а.с. 54 55 ).

Усними ухвалами суду, занесеними в протокол судового засідання, від 24.05.2019 та від 03.06.2019 року (а.с. 66, 104) відкладено розгляд справи та призначено наступне судове засідання.

31.05.2019 року від Вінницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача - Вінницьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на належного - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області (а.с. 81 ).

Аналогічне клопотання подавалося 06.05.2019 року представником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (а.с. 46).

В ухвалі суду від 10.05.2019 про відкладення розгляду справи зазначено, зокрема, що у зв`язку з неявкою у судове засідання позивача неможливо з`ясувати його думку щодо заміни відповідача, яка є необхідною для правильного вирішення клопотання про заміну відповідача.

Позивачем 16.05.2019 подано до суду заяву - пояснення, відповідно до якої позивач заперечує проти заміни відповідача, оскільки, на думку позивача, відповідачем має бути саме Вінницьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, яке заборгувало йому виплати страхової суми (а.с. 61).

Ухвалою суду від 03.07.2019 у задоволенні клопотання відповідача - Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про заміну неналежного відповідача відмовлено, визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою та відкладено розгляд справи на 22.07.2019 ( а.с. 117 118 ).

У судовому засіданні позивач просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини, вказані у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши усні пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи професійного захворювання і перебуває на обліку у Вінницькому відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та має статус внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується довідкою №621077 від 01.11.2018 (а.с. 14).

Вінницьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснює щомісячне нарахування та виплату позивачу страхових сум. Однак, за період з 04.09.2018 по 25.10.2018 позивачу не виплачено страхову суму у розмірі 18509,94 грн.

З метою з`ясування причин не виплати за вищевказаний період позивач звернувся до відповідача з усним запитом. Листом за №99-03-02-01 від 25.02.2019 відповідач повідомив, що згідно протоколу №42 засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань при ВМР від 04.09.2019, позивачу знято статус внутрішньо переміщеної особи з 04.09.2018, відповідно до листа ДПС України від 13.08.2018 №5/2/942. На виконання протоколу комісії відповідачем прийнято постанову №0203/43369/43369/40 від 04.09.2018, якою ОСОБА_1 було припинено виплати щомісячних страхових сум з 04.09.2018.

В подальшому, згідно з протоколом №50 засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань при ВМР від 30.10.2018, ОСОБА_1 відновлено статус внутрішньо переміщеної особи з 25.10.2018 року і, відповідно, щомісячні страхові виплати.

Таким чином, за період з 04.09.2018 по 25.10.2018 позивачу не виплачено страхові кошти в сумі 18509,94 грн.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо невиплати йому заборгованості по страховим виплатам протиправною та такою, що порушують його права, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи оцінку доводам сторін, суд керується та виходить з наступного.

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини сьомої статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною першою статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» .

Статтею 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16/98-ВР Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено:

а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості;

б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність;

в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи;

г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування;

д) в інших випадках, передбачених законами.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

За положеннями пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII(надалі - Закон N 1706-VII).

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами, надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Водночас частиною першою статті 3 Закону № 1706-VII встановлено, що громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Жоден з вище наведених законів не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи (скасування довідки внутрішньо переміщеної особи ).

Щодо доводів відповідача, що при прийнятті рішення про припинення ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат Вінницьке відділення управління ВД ФССУ у Вінницькій області керувалося Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання ( перебування), який затверджений постановою КМ України від 08.06.2016 року № 365, суд зазначає таке.

Зазначений вище Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 , а також постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 07 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» та постанова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» не є законами, а тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин врегульовано Законом № 1105-XIV. Відтак, зазначені нормативно правові акти в частині що суперечать положенням Закону №1105-XIV не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, згідно яких відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат.

Оскільки відсутність довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат, скасування такої довідки не є підставою для припинення страхових виплат, а також для зняття з обліку страхового випадку та потерпілого.

Суд зауважує, що відповідно до змісту постанови Вінницького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 04.09.2018 №0203/43369/43369/40 при її прийнятті відповідач керувався ч. 3 ст. 44 та ст. 46 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, ч.3 ст. 44 вказаного Закону передбачено, що Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог. А ст. 46 зазначеного Закону визначено вичерпний перелік підстав припинення страхових виплат і надання соціальних послуг.

Виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи суд зауважує, що щодо позивача ОСОБА_1 відсутні обставини, які б давали відповідачу підстави для застосування як положень ч.3 ст. 44, так і ст. 46 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що невиплата позивачу з 04.09.2018 по 25.10.2018 раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 46 Закону № 1105-ХIV, або підстав, передбачених іншим законом, а, отже, постанова Вінницького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 04.09.2018 №0203/43369/43369/40 про припинення з 04.09.2018 року потерпілому ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати не відповідає критеріям правомірності, визначеним в ч.2 ст.2 КАС України, та є протиправною.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року в справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи наявність постанови відповідача від 04.09.2018 №0203/43369/43369/40 про припинення щомісячної страхової виплати, суд дійшов висновку про відсутність з боку відповідача будь-якої бездіяльності. В той же час судом встановлено, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем зазначеної постанови, а не діями (бездіяльністю), які вчиняє відповідач.

Відповідно, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування такої постанови, а також зобов`язання відповідача до вчинення певних дій.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по страховим виплатам, суд вважає таким, що не відповідає встановленим фактичним обставинам щодо способу порушення права.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме:

визнати протиправною постанову Вінницького відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про припинення ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат № 0203/43369/43369/40 від 04.09.2018 року;

зобов`язати Вінницьке відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати за період з 04.09.2018 по 25.10.2018 в сумі 18509,94 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів та підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною постанову Вінницького відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про припинення ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат № 0203/43369/43369/40 від 04.09.2018 року.

Зобов`язати Вінницьке відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати за період з 04.09.2018 по 25.10.2018 в сумі 18509,94 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки).

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницьке відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області (вул. Стрілецька, 16-А, м. Вінниця, 21007, )

Повний текст рішення складено 30.07.2019.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна