Справа № 826/7841/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2019 року

Київ

справа №826/7841/17

адміністративне провадження №К/9901/14662/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі №826/7841/17 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування рішення в частині,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач), в якому просила визнати таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, а саме нормам ч.ч. 1, 3 ст. 181, ст.ст. 182, 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» в частині п. 34, яким передбачено, що чоловік і рідні діти включаються до складу сім`ї особи, яка звертається за допомогою на дітей одиноким матерям.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради від 14 лютого 2017 року їй відмовлено у призначенні допомоги одиноким матерям з посиланням на п. 34 Порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі №826/7841/17, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржуваний Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми узгоджується з нормами чинного законодавства та не суперечить їм. Також суди зазначили, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу

15.05.2019 ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У скарзі посилається на те, що судами попередніх інстанцій не досліджено належним чином обставини справи та не надано оцінку доводам позивача і доказам, наданим ОСОБА_1 на підтвердження того, що внаслідок застосування Управлінням праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради при прийнятті рішення від 14.02.2017 щодо призначення позивачці допомоги, як одинокій матері, застосовано саме п. 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751. Отже, оскаржуваним пунктом 34 Порядку безпосередньо порушені права ОСОБА_1 ОСОБА_1 вказує на те, що для правильного вирішення даної справи визначальним є встановлення визначення поняття не сім`ї у розумінні Сімейного кодексу України, а саме сім`ї з дітьми. Також позивач звертає увагу на те, що Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» містить визнання поняття сім`ї з дітьми, яке є іншим, ніж міститься у ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України.

Позивач також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 181 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинока мати, яка зареєструвала шлюб, має право на отримання допомоги на дітей, які народилися до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені. Відповідно, після реєстрації шлюбу (за умови, що діти не були усиновлені чоловіком), зберігається попередній склад сім`ї одинокої матері для визначення розміру допомоги.

04.07.2019 до Верховного Суду відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого він заперечує проти задоволення касаційної скарги, зазначив, що оскаржувана постанова Уряду видана відповідно до вимог чинного законодавства та в межах компетенції Кабінету Міністрів України. Пункт 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 в повній мірі відповідає статтям 181 - 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» і жодним чином не порушує прав та інтересів позивача.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою від 23 травня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою від 05 серпня 2019 року Верховний Суд призначив справу до розгляду у попередньому судовому засіданні.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 27 січня 2017 року подала до Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради заяву про призначення допомоги одиноким матерям на дитину - ОСОБА_2 .

За результатами розгляду заяви позивача, у її задоволенні відмовлено.

Як на підставу для відмови у задоволенні заяви та призначенні допомоги, УПСЗН Стрийської міської ради посилався на те, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу перевищує 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Для цілей розрахунку середньомісячного сукупного доходу, який впливає на визнання розміру допомоги одиноким матерям, Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради до складу сім`ї ОСОБА_1 включив доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Чоловік до складу сім`ї ОСОБА_1 під час вирішення питання про призначення допомоги одиноким матерям згідно із заявою від 27 січня 2017 року - не включався.

ОСОБА_1 оскаржила до суду абз. 2 п. 34 Порядку у частині включення до складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, чоловіка та рідних дітей, посилаючись на невідповідність Порядку частинам 1, 3 ст. 181, ст. 182, 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі вимоги скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Кабінету Міністрів України визначені Конституцією України та Законом України «Про Кабінет Міністрів України».

За загальним правилом повноваження трактується як сукупність прав і обов`язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Частинами 1 та 2 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1751 на виконання статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Так, згідно із частиною 4 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскаржувана в частині Постанова Кабінету Міністрів від 27 грудня 2001 р. N 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» прийнята відповідачем в межах його повноважень, що передбачені Конституцією України та законами України.

Щодо відповідності пункту 34 Порядку статтям 181-183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» Суд зазначає наступне.

Утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. (ч. 3 ст. 52 Конституції України).

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення, встановлений Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", який регулює правовідносини, пов`язані з призначенням та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей.

Пунктами 2, 3, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" встановлено, що відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми: допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; допомога при народженні дитини; допомога при усиновленні дитини; допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомога на дітей одиноким матерям.

Положеннями п. 34 Порядку у редакції, що діяла на час звернення до суду з даним позовом та діє на даний час, передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку першої групи, незалежно від отриманих (неотриманих) доходів до сукупного доходу за кожен місяць враховується дохід на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, чинного на відповідний місяць; для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку другої групи, - трьох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб; для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку третьої групи, - чотирьох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Зазначена допомога призначається на кожну дитину.

Розмір допомоги перераховується з дня досягнення дитиною відповідного віку без звернення одержувача допомоги до органу соціального захисту населення.

Розмір допомоги може бути перерахований з місяця подання отримувачем допомоги заяви до закінчення строку її призначення.

Позивач оскаржує абз. 2 п. 34 Порядку у частині включення до складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, чоловіка та рідних дітей.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, є нормативно-правовим актом.

Преамбулою Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 181 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Якщо одинока мати, одинокий усиновлювач, мати (батько) у разі смерті одного з батьків зареєстрували шлюб, то за ними зберігається право на отримання допомоги на дітей, які народилися чи були усиновлені до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Згідно зі ст. 182 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.

Положеннями ст. 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, призначається на кожну дитину.

Отже, положеннями ч. 1, 3 ст. 181, ст. 182, 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» не врегульовано питання визначення кола осіб, які включаються до складу сім`ї особи, що звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям.

Водночас позивач оскаржує абз. 2 п. 34 Порядку з підстав його невідповідності акту вищої юридичної сили - ч. 1, 3 ст. 181, ст. 182, 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» саме з підстав визначення кола осіб, які віднесені до складу сім`ї.

Водночас, ознакою сім`ї є наявність між її членами взаємних прав та обов`язків. Члени сім`ї наділені цілою системою прав та обов`язків, які зумовлені їхнім спільним проживанням, що слідує із положень ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

ОСОБА_1 в доводах касаційної скарги посилається на те, що для правильного вирішення даної справи визначальним є встановлення визначення поняття не сім`ї у розумінні Сімейного кодексу України, а саме сім`ї з дітьми. Також позивач звертає увагу на те, що Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» містить визнання поняття сім`ї з дітьми, яке є іншим, ніж міститься у ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України.

У відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» сім`я з дітьми - поєднане родинними зв`язками та зобов`язаннями щодо утримання коло осіб, у якому виховуються рідні, усиновлені діти, а також діти, над якими встановлено опіку чи піклування.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 181 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинока мати, яка зареєструвала шлюб, має право на отримання допомоги на дітей, які народилися до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені. Відповідно, після реєстрації шлюбу (за умови, що діти не були усиновлені чоловіком), зберігається попередній склад сім`ї одинокої матері для визначення розміру допомоги.

Аналогічні доводи позивач наводила при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції. Цим доводам судами надана належна оцінка та зроблено висновок про те, що розмір допомоги на дітей одиноким матерям поставлений у залежність від середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу саме Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та залежить від доходу саме сім`ї (в розрахунку на одну особу), а не сім`ї з дітьми, як помилково зазначає позивач

Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій обґрунтованими, оскільки положення ч. 3 ст. ст. 181 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначає коло осіб, які мають право на отримання допомоги на дітей одиноким матерям.

Зазначена норма прямо передбачає, що одинока мати, яка зареєструвала шлюб, має право на отримання допомоги на дітей, які народилися до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені.

Питання щодо визнання розміру допомоги на дітей одиноким матерям врегульовані ст. 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», якою передбачено, що зазначена допомога надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

При цьому, Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» не визначає поняття сім`ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям. Склад сім`ї такої особи передбачений у абз. 2 п. 34 Порядку і перелік осіб, які включаються до складу сім`ї, наведений у абз. 2 п. 34 Порядку, повністю узгоджується із визначенням поняття сім`ї, що наведене у ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України.

За таких підстав, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність невідповідності п. 34 Порядку частинам 1, 3 статті 181, статей 182, 183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки наведеними нормами Закону не врегульовано поняття сім`ї та перелік осіб, які входять до складу сім' особи, яка звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям, тобто тих понять з підстав невідповідності яким позивач оскаржує п. 34 Порядку.

Щодо порушення пунктом 34 Порядку прав та інтересів позивача, Верховний Суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів на визначені ст. 264 КАС України.

Зазначені норми права передбачають, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, до яких буде застосовано цей акт.

Обґрунтовуючи своє право на звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради від 14 лютого 2017 року їй відмовлено у призначенні допомоги одиноким матерям з посиланням на п. 34 Порядку.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 січня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про призначення допомоги одиноким матерям на дитину - ОСОБА_2

Допомога не призначена з тих підстав, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї ОСОБА_1 більше, ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При прийнятті рішення УПСЗН Стрийської міської ради виходив із сукупного доходу сім`ї у складі: ОСОБА_1 , її дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 -ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач, обґрунтовуючи порушення її прав та інтересів положенням п. 34 Порядку, зазначила, що у 2006 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу чоловік не усиновив її доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Створена сім`я з між позивачкою та ОСОБА_9 складається з подружжя та двох синів: ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Отже, на переконання ОСОБА_1 , УПСЗН Стрийської міської ради саме, виходячи з приписів п. 34 Порядку, при вирішенні питання надання допомоги позивачці як одинокій матері відносно доньки ОСОБА_3 допомоги, відніс до доньку до складу сім`ї подружжя позивачки та ОСОБА_9 .

Проте, судами попередніх інстанцій досліджено та надано оцінку тому, що при прийнятті рішення УПСЗН Стрийської міської ради про відмову в призначенні позивачу допомоги одиноким матерям згідно із заявою від 27 січня 2017 року чоловік до складу сім`ї не включався, тобто його дохід не враховано при розрахунку сукупного доходу сім`ї.

Неповнолітні діти позивача є членами її сім`ї в силу ст. 3 СК України, а отже, застосування до ОСОБА_1 . абз. 2 п. 34 Порядку у частині включення до складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, чоловіка та рідних дітей не вплинуло на результат прийнятого рішення, а отже оскаржуваним пунктом Порядку не були порушені права на отримання допомоги на дітей одиноким матерям.

Таким чином, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі.

Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалено законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі №826/7841/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) Л.В. Тацій

Судді : (підпис) Т.Г. Стрелець

(підпис) С.Г. Стеценко