Справа № 520/10746/18
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 р. № 520/10746/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (61200, м. Харків, м-н Конституції, буд. 1, Палац Праці, 3 підїзд, 4 поверх) в особі відокремленого підрозділу - Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (61001, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 1, 3 пов.); Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б); Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради (61121, м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 144) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1. Скасувати рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради, оформлене протоколом №56 від 11.10.2017 року про припинення виплати всіх видів соціальних допомог та про призупинення дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 01.10.2017 року та здійснити відповідні виплати;

3. Скасувати постанову начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 13.09.2017 року №2012/26587/11102/37 про припинення страхових виплат ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та зобов`язати відновити нарахування та виплату страхових виплат з 01.09.2017 року та здійснити відповідні виплати; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідачів є незаконними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення та соціальних виплат.

Ухвалою суду від 14.06.2019 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзиви.

Представником управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради надійшов лист від Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 11.09.2017 року № 880/09 зі списком осіб на отримання інформації для контролю за проведенням страхових виплат внутрішньої переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання. 26.09.2017 року державним соціальним інспектором управління було проведено перевірку фактичного місця проживання ОСОБА_1 , згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї на момент перевірки був відсутній за місцем проживання. Позивачу залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися до управління для проходження фізичної ідентифікації, але на це повідомлення заявник не відреагував. Протоколом №56 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м.Харкова від 11.10.2017 р. ОСОБА_1 припинено виплати всіх видів соціальних допомог внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з встановленням факту відсутності особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї згідно з п.2 статті 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання /перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365. У зв`язку з чим, для поновлення соціальних виплат ОСОБА_1 необхідно звернутися до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

Представником управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вказав, що відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Управлінням щомісячно та в повному обсязі вживаються заходи, направлені на виплату нарахованих, але невиплачених сум пенсій. Так, на звітню дату кожного місяця Відповідач обчислює заборгованість за поточний місяць по внутрішньо переміщеним особам та щомісячно обчислює загальну заборгованість по нарахованим, але не виплаченим пенсіям та надає цю інформацію до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. За відсутності урядової постанови щодо порядку виплати нарахованих сум пенсій внутрішньо переміщеним особам, Управління не має правового механізму для таких виплат, тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Представником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вказав, що позивач перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові, як ВПО з липня 2015 року на підставі довідки від 01.07.2015 № про взяття на облік ВПО, якою підтверджено місце проживання у м. Харкові. Крім того, в січні 2016 року, позивачу була виплачена заборгованість за період з 01.12.2014 року по 31.05.2016 року. Виплати були продовжені, як ВПО без матеріалів особової справи, що підтверджують право на відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом (професійним захворюванням), лише за даними ПЗ ЦІАСФ (програмне забезпечення централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду). З 01.09.2017 року страхові виплати позивачу, як ВПО були припинені на підставі постанови відділення Фонду від 13.09.2017 №2012/26587/11102/37 згідно рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Московського району Харківської міської ради від 13.09.2017 № 52 з відміткою «не підтверджено місце проживання». Протоколом Комісії від 11.10.2017 року № 56 було прийняте рішення про припинення всіх видів соціальних допомог.

Також в обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивач документів, підтверджуючих місце проживання в м. Харкові не надавав та із заявою про продовження страхових виплат не звертався. На підставі викладеного, оскільки проживання позивача у м. Харкові не підтверджене, позивач не має статусу ВПО, відповідно підстави для проведення страхових виплат у відділення- відсутні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , є громадянином України та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Позивач отримує страхові виплати згідно Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" у зв`язку із настанням страхового випадку - трудового каліцтва, що сталося 20.09.2017 року.

Також судом встановлено, що згідно з висновком МСЕК від 15.01.2009 року позивачу - ОСОБА_1 , встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % безстроково з 01.02.2009 року.

У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції у м. Ровеньки Луганської області позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до Московського району м. Харкова та став на облік, як внутрішньо переміщена особа, про що Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради було видано відповідну довідку № від 09.03.2017 року.

Судовим розглядом встановлено, що позивач перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та також перебуває на обліку у Харківському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та отримує страхові внески.

З 01.10.2017 року Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харковаприпинило виплату пенсії позивачу згідно підпунктів 4, 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365, з підстав, визначених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а саме: на підставі Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан" та понад 60 днів перебувають на непідконтрольній території України.

Також судовим розглядом встановлено, що з 01.09.2017 року Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради припинило страхові виплати на підставі протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова № 52 від 13.09.2017 року.

Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради від 16.10.2018 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на своєму засіданні 11.10.2017 року (протокол № 56) на підставі акту обстеження від 26.09.2017 року було прийнято рішення про припинення виплат всіх видів соціальних допомог позивачу.

11.10.2017 року дію довідки ВПО позивача № від 09.03.2017 року призупинено за ознакою "не підтверджено місце фактичного проживання".

Позивач з зазначеним не погоджується, та звернувся за захистом своїх прав до суду.

Суд надаючи правову оцінку даним правовідносинам зазначає наступне.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року N 1706-VII (надалі - Закон N 1706-VII).

Статтею першою Закону N 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону N 1706-VII).

Водночас, ст. 14 Закону N 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону N 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абз. 7 ч. 1 ст. 12 цього Закону).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абз. ч. 1 ст. 12 цього Закону).

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 (надалі - Порядок № 365), соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалами справи, у зв`язку з встановленням факту відсутності особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї згідно Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат, на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова 11.10.2017 року (протокол № 56) було прийнято рішення про припинення виплати всіх видів соціальних допомог ОСОБА_1 .

Так, згідно із п. 7 Порядку № 365 для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, п. 3 Порядку N 365 визначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Отже, положеннями Порядку № 365 передбачено здійснення відповідними структурними підрозділами з питань соціального захисту населення перевірок наведених у довідці про взяття на облік відомостей про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Результати таких перевірок є підставою для прийняття комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи рішення про призначення/відновлення, відмову в призначенні/відновленні або припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи.

Між тим, наведеними положеннями не передбачено інформування внутрішньо переміщеної особи про час та дату здійснення візиту структурними підрозділами з питань соціального захисту або робочою групою з метою здійснення перевірки.

Наслідком такої перевірки, у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання, є припинення соціальних виплат, передбачених законодавством.

Тобто, оскаржуваними положеннями введено в дію нову підставу, крім визначених Законом N 1058-IV, для припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеної особи або відмови їх поновлення.

Наведена обставина свідчить про те, що пенсіонери з числа внутрішньо переміщеної особи виділені оскаржуваними положеннями в окрему групу, відносно яких застосовується окремий механізм припинення пенсійних виплат, що не передбачений Законом N 1058-IV.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2017 по справі № 826/12123/16, яке набрало законної сили, визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 5 листопада 2014 р. № 637.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржуване рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради, оформлене протоколом № 56 від 11.10.2017 про припинення виплати всіх видів соціальних допомог та про призупинення дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 є протиправним.

Оскільки таке рішення обмежує позивача у реалізації його прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є таким, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання, таке рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відновити нарахування та виплату пенсії з 01.10.2017 року та здійснити відповідні виплати, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що УПФ має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Суд звертає увагу, що протокол комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні частини першої статті 49 Закону № 1058-IV.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № К/9901/168/17 № 243/6956/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Щодо позовних вимог про скасування постанови начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 13.09.2017 року № 2012/26587/11102/37 про припинення страхових виплат та зобов`язання відновити нарахування та виплату страхових виплат з 01.09.2017 року та здійснити відповідні виплати, суд зазначає наступне.

Гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею третьою Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону №1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

У відзиві на позов відповідач обґрунтовує свою позицію з посиланням на Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII, а також на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - постанова №365) та постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції" (далі - Порядок №20).

Зокрема, у разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз. 3 п. 2 Порядку №20).

Як встановлено судом, страхові виплати ОСОБА_1 , припинено у зв`язку із призупиненням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи .

Водночас, ч. 1 ст. 46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

Підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону №1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо припинення страхових виплат є протиправними, суперечать чинному національному законодавству, а тому адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині скасування спірної постанови та поновлення страхових виплат.

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як вже зазначалось судом вище, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії та страхових виплат позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Щодо вимоги позивача про звернення рішення суду в частині присудження виплати пенсії та страхових виплат в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення пенсії та страхових виплат за один місяць.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (61200, м. Харків, м-н Конституції, буд. 1, Палац Праці, 3 підїзд, 4 поверх) в особі відокремленого підрозділу - Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (61001, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 1, 3 пов.); Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б); Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради (61121, м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 144) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради, оформлене протоколом №56 від 11.10.2017 року про припинення виплати всіх видів соціальних допомог та про призупинення дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 01.10.2017 року та здійснити відповідні виплати.

Скасувати постанову начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 13.09.2017 року №2012/26587/11102/37 про припинення страхових виплат ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та зобов`язати відновити нарахування та виплату страхових виплат з 01.09.2017 року та здійснити відповідні виплати.

Рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії та страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.