Справа № 200/4813/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р. Справа№200/4813/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В.,

при секретарі судового засідання Заїченко Я.В.,

за участю сторін:

представника позивача - Калашник І.С.,

представника відповідача - Мізерної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "АПК-Інвест" до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис відповідача від 18 лютого 2019 року №05.2-11-7/1.

Свій позов позивач мотивує тим, що оскаржуваним приписом відповідач зобов`язав позивача провести повторне розслідування нещасного випадку , визнати чи не визнати нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, скласти акт за формою Н-5 ( у разі визнання його таким, що пов`язаний з виробництвом) затвердити ( переглянути ) акт за формою Н-1 , встановити причини нещасного випадку, осіб, дії або бездіяльності яких призвели до нещасного випадку, розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам, усунути порушення в оформленні актів, привести їх у відповідність з вимогами зазначеного Порядку ( у разі уточнення діагнозу , встановлення нових обставин або отримання уточнення висновків чи свідчень щодо обставин нещасного випадку (необхідно підкреслити), що стався 04 грудня 2018 року.

Позивач вважає вказаний припис протиправним та таким, що підлягає скасуванню зважаючи на те, що випадки раптового погіршення стану здоров`я працівника на робочому місці не підпадають під ознаки нещасного випадку, визначені пунктом 7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійній захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, а тому відсутні підстави для проведення розслідування нещасного випадку на виробництві. Позивач зазначає, що для початку розслідування події роботодавцем є отримання екстреного повідомлення від лікувально-профілактичного закладу з посиланням потерпілого на нещасний випадок на виробництві, або звернення потерпілого або уповноваженої ним особи із заявою до Роботодавця про розслідування випадку з ним. Жодного з вищенаведених документів позивач не отримував. Звернення дружини ОСОБА_1 не підтверджено документами, які б підтверджували її статус на представлення його інтересів. Просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого засідання 21 травня 2019 року розглянуто заяву відповідача щодо залучення до участі у справі третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Після обговорення даного питання учасниками процесу, представником відповідача було вирішено відкликати заяву від 15 травня 2019 року № 07/224 про залучення до участі у справі третьої особи.

Протокольною ухвалою від 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі №200/4813/19-а та призначено до судового розгляду по суті на 11 липня 2019 року о 14:00 год.

У судовому засіданні 11 липня 209 року судом, керуючись нормами ст. 223 КАС України, була оголошена перерва до 24 липня 2019 року на 12:00 год., про що повідомлені особи, які беруть участь у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення суду за змістом позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, та надала суду пояснення згідно поданого відзиву на даний адміністративний позов.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 Відповідачем скерований лист до Позивача щодо надання письмових роз`яснень з приводу ненадходження до Відповідача жодних повідомлень про цей випадок та лист до головного лікаря станції швидкої медичної допомоги м. Мирноград ВСП КЛПУ «Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» щодо надання копії картки виклику швидкої медичної допомоги, який був зафіксований 04 грудня 2018 року за адресою: Донецька область, м. Мирноград, дільниця автодороги біля кладовища «Степове». 18 лютого 2019 року на підставі вказаного посадовою особою Відповідача прийнято припис форми Н-9 № 05.2-11-7/1, яким запропоновано Позивачу провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався 04 грудня 2018 року з водієм ОСОБА_1 , визнати чи не визнати нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, скласти акт за формою Н-5 (у разі визнання його таким, що пов`язаний виробництвом), затвердити акт за формою Н-1, встановити причини нещасного випадку, осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам. Відповідач не погоджується та додає, що нещасний випадок який стався з ОСОБА_1 на підприємстві, про який повідомлено диспетчера ПрАТ «АПК-Інвест» ( ОСОБА_3 ) шляхом надіслання ОСОБА_1 (самостійно) з його мобільного телефону смс-повідомлення (про що зазначено у карті виїзду швидкої медичної допомоги № 11660 від 04 грудня 2018 року). При цьому, госпіталізація працівника з підприємства каретою швидкої медичної допомоги є випадком який не можна приховати від керівника, який зобов`язаний організувати розслідування згідно Порядку № 1232. Зважаючи на це, відповідачем правомірно прийнято оскаржуваний припис, яким позивачу запропоновано провести розслідування нещасного випадку на виробництві (випадку раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових обов`язків), що стався 04 грудня 2018 року з електромонтером ОСОБА_1 . За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

ОСОБА_2 ( дружина потерпілого ) звернулась до Відповідача із заявою від 06 грудня 2018 року (вх. номер Д-551), в якій повідомлялось про те, що її чоловік ОСОБА_1 04 грудня 2018 року в процесі виконання своїх посадових обов`язків під час першого рейсу ( ОСОБА_1 виїхав по вказаному керівництвом маршруту) приблизно о 7 год. 10 хв. відчув себе зле, в нього почала німіти ліва нога, ліва рука та ліва частина обличчя. ОСОБА_1 повідомив диспетчера ПрАТ «АПК-Інвест» ( ОСОБА_3 ) з проханням викликати йому швидку медичну допомогу. Прибувши на місце лікарі швидкої медичної допомоги надали ОСОБА_1 першу допомогу та порадили звернутись до сімейного лікаря. Після цього ОСОБА_1 разом із дружиною, заступником директора ПрАТ «АПК-Інвест» та дівчиною-юристом направились до сімейного лікаря, яка, у свою чергу, оглянувши ОСОБА_1 терміново викликала швидку допомогу. ОСОБА_1 був доставлений до неврологічного відділення Покровської центральної районної лікарні з діагнозом «інсульт». (а.с. 12)

Відповідачем було направлено лист позивачу від 17 грудня 2018 року № 05.2-14-1/891-18, в якому зазначено що 06 грудня 2018 року надійшло звернення ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я 04 грудня 2018 року на ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» з потерпілим ОСОБА_1 . В той же час з ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» до відповідача не надійшло жодних повідомлень про цей випадок для організації розслідування згідно з Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, профзахворювань та аварій на виробництві (ПКМУ від 30 листопада 2011 № 1232). Просили з цього приводу, надати письмові роз`яснення відповідачу. Додатком було додано звернення ОСОБА_2 (а.с. 11)

Позивачем було надано відповідь, лист від 28 грудня 2018 року №1165-2, у якому зазначено, що для початку розслідування події роботодавцем є отримання екстреного повідомлення від лікувально-профілактичного закладу з посиланням потерпілого на нещасний випадок на виробництві, або звернення потерпілого або уповноваженої ним особи із заявою до Роботодавця про розслідування випадку з ним. Жодного з вищенаведених документів позивач не отримував. У листі також зазначено, що долучене до листа звернення ОСОБА_2 не може бути правомірною підставою для початку розслідування події роботодавцем через те, що ОСОБА_2 , в порушення положень законодавства, не надала документи, які б підтверджували її статус як представника, тобто особи, уповноваженої ОСОБА_1 на представлення його інтересів. (а.с. 14)

Відповідачем прийнято припис форми №05.2-11-7/1 від 18 лютого 2019 року, яким запропоновано провести повторне розслідування нещасного випадку, визнати чи не визнати нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, скласти акт за формою Н-5 (у разі визнання його таким, що пов`язаний з виробництвом) затвердити (переглянути) акт за формою Н-1, встановити причини нещасного випадку , осіб , дії або бездіяльності яких призвели до нещасного випадку, розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам, усунути порушення в оформленні актів, привести їх у відповідність з вимогами зазначеного Порядку (у разі уточнення діагнозу, встановлення нових обставин або отримання уточнення висновків чи свідчень щодо обставин нещасного випадку (необхідно підкреслити). В приписі зазначено що його було прийнято на підставі ст.. 22 і 39 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ, а також у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 від 4 грудня 2018 року , та пояснювальної запискою ОСОБА_1 , зареєстрованою за № 213/05.2-14/19 від 15 лютого 2019 року щодо проведення розслідування зазначеного нещасного випадку. (а.с. 8-9)

Відповідачем до матеріалів справи була надана пояснювальна записка без дати ОСОБА_1 , яку відповідачем отримано 15 лютого 2019 року та зареєстровано за № 213/05.2-14/19. (а.с. 91-92)

Відповідач листом від 29 січня 2019 року №05.2-14-1/63-19 звернувся до головного лікаря станції швидкої медичної допомоги м. Мирноград відокремлений структурний підрозділ КЛПУ «Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» у якій просив надати копію карти виклику швидкої медичної допомоги, який був зафіксований 04 грудня 2018 року за адресом: Донецька обл. м. Мирноград, дільниця автодороги біля кладовища «Степове». (а.с. 93)

Відповідачем було отримано карту виїзду швидкої медичної допомоги від 04 грудня 2018 року №11660, в який зазначено, що адреса виклику «траса біля кладовища «Степове»», привід виклику «паралізувало водія «Камаза»» ОСОБА_1 , який працює в ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» водієм. Виклик прийнято у 8.00. В картці зазначено, що ОСОБА_1 самостійно повідомив співробітників, написав смс повідомлення, які викликали ШМД.(а.с. 94-95)

У судовому засіданні було з`ясовано, що не заперечуються представником позивача, що позивачу було відомо що 04 грудня 2018 року мав місце виклик швидкої медичної допомоги працівнику ОСОБА_1 якому стало зле. Позивач вважає, що про жодний нещасний випадок ОСОБА_1 не сповіщав, та зазначає що спосіб повідомлення роботодавця про настання нещасного випадку чітко визначений нормами законодавства, повідомлень (заяв) позивач не отримував.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (далі Закон №1105) нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 затверджений Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах (далі - Порядок №1232 діяв під час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 7 Порядку №1232 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків.

Отже, раптове погіршення стану здоров`я працівника під час виконання трудових обов`язків підлягає розслідуванню згідно із вимогами Порядку №1232, оскільки це є обмежена в часі подія, внаслідок якої зафіксовано шкоду здоров`ю, та яка призвела до втрати працездатності на один робочий день і більше.

Крім того, згідно із підпунктом 18 пункту 15 Порядку №1232 розслідування обставин, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є: раптове погіршення стану здоров`я потерпілого або його смерті під час виконання трудових (посадових) обов`язків внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів та/або факторів важкості чи напруженості трудового процесу, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не пройшов обов`язкового медичного огляду відповідно до законодавства, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку. Медичний висновок щодо встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу видається лікувально - профілактичним закладом за місцем лікування або обстеження потерпілого у формі рішення лікарсько - експертної комісії на запит роботодавця та/або голови комісії. У такому запиті та доданих до нього матеріалах повинні міститися необхідні відомості про обставини нещасного випадку, результати дослідження умов праці і виробничого середовища, зокрема кількісні і якісні характеристики небезпечних, шкідливих виробничих факторів та/або факторів важкості чи напруженості трудового процесу, які передували настанню нещасного випадку.

Відповідно до підпункту 3 пункту 16 Порядку № 1232 обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом, є: погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, якщо це не пов`язано із застосуванням таких речовин у виробничому процесі чи порушенням вимог щодо їх зберігання і транспортування, або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння, до настання нещасного випадку був відсторонений від роботи відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства або колективного договору.

Таким чином, вказані правові норми Порядку № 1232, які містять критерії кваліфікації нещасних випадків за результатами розслідування (спеціального розслідування), додатково підтверджують той факт, що випадки раптового погіршення стану здоров`я працівника підпадають під загальне визначення терміну "нещасного випадку на виробництві" і підлягають розслідуванню в порядку встановленому чинним законодавством.

За приписами підпункту 2 пункту 10 Порядку № 1232 роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених пунктом 37 цього Порядку), зобов`язаний протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування.

Суд не приймає довід представника позивача, що випадки раптового погіршення стану здоров`я працівника на робочому місці не підпадають під ознаки нещасного випадку, визначені пунктом 7 Порядку №1232, а тому відсутні підстави для проведення розслідування нещасного випадку на виробництві. Позивачем надано копії листка тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 (в період з 04 грудня 2018 року по 07 січня 2019 року ) з діагнозом - ішемічний інфаркт, інсульт та довідку до акту огляду медико - соціальною експертною комісією, згідно з якою ОСОБА_1 призначено ІІ групу інвалідності причиною якої є загальне захворювання, тобто зазначає, що в даних документах відсутні відомості про нещасний випадок.

Суд погоджується з доводом відповідача, що роботодавець не наділений повноваженнями встановлювати причини настання нещасного випадку (раптового погіршення стану здоров`я працівника), кваліфікувати вид захворювання внаслідок якого сталося погіршення стану здоров`я працівника, заперечувати (на власний розсуд) наявність чи відсутність впливу на працівника того чи іншого шкідливого виробничого фактору тощо, оскільки , вирішення і з`ясування цих питань покладається виключно на комісію з розслідування нещасного випадку.

Пунктом 8 Порядку №1232 встановлено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці (далі - безпосередній керівник робіт), чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому.

У разі настання нещасного випадку безпосередній керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання першої невідкладної допомоги потерпілому, забезпечити у разі потреби його доставку до лікувально-профілактичного закладу; негайно повідомити роботодавця про те, що сталося; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку обстановку на робочому місці та машини, механізми, обладнання, устаткування (далі - устаткування) у такому стані, в якому вони були на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших працівників і не призведе до більш тяжких наслідків та порушення виробничих процесів), а також вжити заходів до недопущення подібних нещасних випадків.

Судом встановлено, що медичний заклад не повідомляв позивача про те що трапився нещасний випадок, як то передбачено п.9 Порядку №1232. У судове засіданні відповідачем не надано доказів того, що жінка ОСОБА_1 мала належним чином оформлені повноваження на звернення для проведення розслідування настання нещасного випадку.

Позивач посилається на п.23 Порядку №1232, зазначає, що оскільки про нещасний випадок своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого, розслідування проводиться після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої особи, яка представляє його інтереси. Суд погоджується з тим, що ОСОБА_2 не є уповноваженою особою на таке звернення, але суд не погоджується з тим, що позивачу не було відомо про подію яка може підпадати під визначення «нещасного випадку» в день, коли ця подія трапилась.

Суд не приймає довід позивача, що припис було прийнято з порушенням порядку, та як наслідок його протиправність.

В даному випадку суд погоджується з доводом відповідача, що питання виникло з приводу можливого приховування факту настання нещасного випадку, а відповідно нормативно - правовим актом, що визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах є Порядок №1232 (діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 34 Порядку №1232, встановлено, що посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1, чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1.

З аналізу положень пункту 34 Порядку №1232 слідує, що посадова особа органу Держпраці у випадках зазначених у цьому пункті наділена правом видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду приписи щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акту за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1.

Як вже зазначалось відповідач звертався до позивача з листом від 17 грудня 2018 року №05.2-14-1/891-18 у якому просив надати письмові роз`яснення з приводу не повідомлення відповідача про випадок з працівником для організації розслідування згідно з Порядком №1232. У своїй відповіді позивач відмовив в проведенні розслідування у зв`язку з тим, що звернення ОСОБА_2 не може братися до уваги як правомірне та обґрунтоване. В той же час у відповіді були відсутні будь які роз`яснення щодо не повідомлення відповідача у строки передбачені законодавством про випадок з працівником, проте в судовому засіданні було підтверджено представником позивача, що про подію з працівником позивачу було відомо.

Суд зазначає, що в даній справі не розглядається наявність чи відсутність прихованого нещасного випадку, спір полягає в наявності чи відсутності у відповідача підстав для винесення припису за формою Н-9 з приводу можливого приховування факту настання нещасного випадку.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті спірного припису діяв на підставі у межах та у спосіб встановлений законодавством.

Щодо твердження позивача, що судом в жодному разі не може бути прийнято до уваги відзив на позовну і всі документи, що були до нього долучені Відповідачем, оскільки вони жодним чином не мають під собою правового підґрунтя, належних та допустимих доказів в розумінні статей 73, 74 КАС України, суд зазначає наступне.

Позивач наполягав на неприйнятті судом відзиву та доданих до нього доказів, оскільки вважає, що відповідачем не було подано в строк відзив та додані до нього докази.

Під час підготовчого засідання позивачем було зазначено, що він не отримав відзив у встановлений строк, та належним чином. У засіданні було з`ясовано, що відповідачем було направлено відзив на електронну пошту позивача зазначену у позовній заяві. Підтвердження направлення відзиву на електронну адресу зазначену в позові надано до матеріалів справи. (а.с. 63) В судовому засіданні представник позивача пояснив, що це не є офіційною електронною адресою підприємства, але не пояснив чому саме цю адресу було зазначено у позові для листування. На електронну адресу позивача та на електронну адресу суду відзив було направлено своєчасно, ухвала про відкриття провадження по справі була отримана відповідачем 12 квітня 2019 року, строк для надання відзиву було встановлено 15 днів з дня вручення ухвали. 15 робочий день припадав на вихідний день, суботу 27 квітня 2019 року, відзив було направлено в перший робочій день 02 травня 2019 року.

Відповідно до п.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. В той же час п.5 ст. 159 передбачено, що суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним. Тобто зазначені дії суду є правом суду, а не обов`язком. Відповідно до п 6 ст. 162 у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем було надано відзив, але позивачем, як він зазначив його не отримано, з підстав, що вказана у позовній заяві електронна адреса не є адресою підприємства, суд дійшов висновку, що в даному випадку не можливо стверджувати, що відповідачем відзив не було подано у зазначений строк без поважних причин.

Щодо твердження позивача, що суд не повинен приймати докази які були додані до відзиву, то відповідно до ст. 180 КАС України суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше (п.7). Тобто, КАС України не обмежує суд прийняттям доказів лише з відзивом на позовну заяву, у зв`язку з чим не приймає довід позивача, щодо неприйняття доказів наданих відповідачем.

Позивачем не доведено, що докази які були надані відповідачем одержані з порушенням порядку встановленого законом, є неналежними та не допустимими.

Крім того, суд відзначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "АПК-Інвест" до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування припису відповідача від 18 лютого 2019 року № 05.2-11-7/1 - відмовити.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 24 липня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 серпня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя І.В. Шинкарьова