Справа № 200/1471/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року справа №200/1471/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю:

представник позивача не з`явився,

представника відповідача Кравченко О.С., довіреність від 22.10.2018 року № 16,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 200/1471/19-а (головуючий 1 інстанції Галатіна О.О., повний текст рішення складено 24 квітня 2019 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 листопада 2018 року № , № ,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Регіонального управління з експлуатації каналу (далі позивач, підприємство, платник податку) 29 січня 2019 року звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач, податковий орган, управління) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 листопада 2018 року про сплату штрафів за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб № на суму 792,78 гривень, № на суму 4,19 гривень (а.с. 3-4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 200/1471/19-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення від 12 листопада 2018 року № , № . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» судовий збір у розмірі 1921 гривень (а.с. 89-91).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає що сертифікати Торго-промислової палати України № 1200 від 29.10.2014 року, № 1735 від 25.11.2014 року засвідчують настання обставин непереробної сили позивачу з 14 квітня 2014 року відповідно до п.п. 100.4-100.5 статті 100 Податкового кодексу України, що стосується розстрочення/відстрочення грошових зобов`язань податкового боргу платника податків, а сертифікат Торгово-промислової палати України № 1736 від 25 листопада 2014 року засвідчує настання обставин непереробної сили позивачу з 14 квітня 2014 року відповідно до п.п. 102.6-102.7 статті 101 Податкового кодексу України, що стосується граничних строків для подання податкової декларації (а.с.95-97).

Позивачем подана відповідь на апеляційну скаргу в якій зазначено, що платник, який звільнений від обов`язку сплати за користування земельними ділянками не може нести відповідальність, зокрема у вигляді штрафу. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповіді на апеляційну скаргу просив розгляд справи проводити без участі його представника.

Суд, заслухав суддю доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач - Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (ідентифікаційний код 00191678) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис, в стані припинення не перебуває. В структуру КП «Компанія «Вода Донбасу» входить серед інших відокремлений підрозділ без статусу юридичної особи Регіональне управління з експлуатації каналу, зареєстроване як платник податків в Слов`янській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. Місцезнаходження: Регіональне управління з експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» зареєстроване за адресою: 84112, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Університетська, будинок 13 (а.с.27-29).

Відповідач - Головне управління державної фіскальної служби Донецької області, є суб`єктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Державну фіскальну службу і у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

29 жовтня 2018 року старшим державним ревізором інспектором відділу місцевих податків і зборів, екологічного податку та рентної плати Словя`нсько Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області Солоповою Л.В. на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, у порядку статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати платника з податку з плати за землю, згідно податковим деклараціям за 2014 рік № від 20 січня 2014 року, за 2015 рік № від 09 лютого 2015 року, за 2017 рік № від 17 лютого 2017 року, за 2018 рік № від 12 лютого 2018 року, платника податку з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) Регіонального управління з експлуатації каналу Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (а.с.5-8).

За результатами камеральної перевірки 29 жовтня 2018 року складено акт № 2824/05-99-47-07/35397853, яким встановлено несвоєчасну сплату платником податків узгодженого податкового грошового зобов`язання по податковими деклараціями платника податку з плати за землю за 2014 рік № від 20 січня 2014 року, за 2015 рік № від 09 лютого 2015 року, за 2017 рік № від 17 лютого 2017 року, за 2018 рік № від 12 лютого 2018 року (а.с.5-8).

12 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області на підставі акту № 2824/05-99-47-07/35397853 від 29 жовтня 2018 року винесені податкові повідомлення рішення, а саме:

№ , яким за затримку на 43, 75, 109, 110, 112, 131, 140, 145, 146, 147, 148, 150, 151, 171, 175, 177, 178, 179, 180, 182, 478, 109, 528, 539, 558, 580, 589, 620, 633, 650, 664, 694, 725, 730, 753, 761, 792, 822, 853 календарних днів сплати грошового зобов`язання зобов`язано сплатити штрафу розмірі 20% у сумі 792,78 гривень земельний податок з юридичних осіб;

№ від 12 листопада 2018 року, за яким за затримку на 13 календарних днів сплати грошового зобов`язання зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 4,19 гривень за платежем земельний податок з юридичних осіб.

Позивач не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою (а.с.13-14).

17 січня 2019 року Державною фіскальною службою України за результатом розгляду скарги прийнято рішення № 2332/6/99-99-11-06-01-25, яким податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з наступного. Оскільки позивач має сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України № 1201 від 29 жовтня 2014 року, якими засвідчено настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів, тому наявні підстави для звільнення підприємства від відповідальності за порушення строків сплати грошових зобов`язань з земельного податку з юридичних осіб в установлені Податковим кодексом України строки.

Зазначені правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення правовідносин) та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п.286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Як передбачено пунктом 287.3 статті 287 цього Кодексу, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, позивач повинен щомісяця рівними частками протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця сплачувати податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене в поданій ним декларації.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, зазначеними нормами за порушенням строку сплати узгоджених сум грошового зобов`язання передбачено відповідальність.

Матеріали справи свідчать, що підставою для застосування до позивача фінансових санкцій є, зокрема, порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб.

Разом з тим, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669, у редакції яка діяла до 08 червня 2016 року, встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 10 Закону №1669 визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд зазначає, що вищенаведеним Законом № 1669-VII не визначено перелік зобов`язань за невиконання або неналежне виконання яких особа звільняється від відповідальності. Разом з цим, Закон № 1669-VII спрямований на забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, розпочата та не була закінчена антитерористична операція відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Відповідно до матеріалів справи, зареєстроване місцезнаходження Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є місто Маріуполь Донецької області, в структуру якого входить відокремлений підрозділ без статусу юридичної особи Регіональне управління з експлуатації каналу, зареєстроване місцезнаходження якого є

місто Слов`янськ Донецької області та місцезнаходження Словя`нсько Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області (місто Слов`янськ Донецької області), відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р та від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, відносяться до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Суд зазначає що положення статті 10 Закону № 1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов`язку своєчасної реєстрації податкових накладних.

Отже, стаття 10 Закону України № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України № 1201 від 29 жовтня 2014 року (вих. № 4260/05-4, виданий Слов`янському регіональному виробничому управлінню Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»), № 1735 від 25 листопада 2014 року (вих. 5270/05-4, виданий Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу»), якими засвідчено настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів.

Стосовно посилання апелянта що сертифікати Торго-промислової палати України № 1200 від 29.10.2014 року, № 1735 від 25.11.2014 року засвідчують настання обставин непереробної сили позивачу з 14 квітня 2014 року відповідно до п.п. 100.4-100.5 статті 100 Податкового кодексу України, що стосується розстрочення/відстрочення грошових зобов`язань податкового боргу платника податків, а сертифікат Торгово-промислової палати України № 1736 від 25 листопада 2014 року засвідчує настання обставин непереробної сили позивачу з 14 квітня 2014 року відповідно до п.п. 102.6-102.7 статті 101 Податкового кодексу України, що стосується граничних строків для подання податкової декларації, суд зазначає наступне. У відповідності до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Отже, вказаною нормою передбачено, що сертифікат засвідчує настання форс-мажорних обставин.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що сертифікат є належним доказом, в силу статті 10 Закону, який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити вчасну сплату податкових зобов`язань, відтак покладення відповідальності на платника у таких випадках не відповідає закону.

Таким чином, наявні підстави для звільнення підприємства від відповідальності за порушення строків сплати в установлені Податковим кодексом України строки.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 14 березня 2018 року по справі № 805/1463/17-а (адміністративне провадження № К/9901/1958/17) та від 08 травня 2018 року по справі № 805/808/17-а (адміністративне провадження № К/9901/760/17).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 200/1471/19-а за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 листопада 2018 року № , № - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 200/1471/19-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 7 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць