Справа № 1.380.2019.000397
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6214/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Гулкевичем Г.Г., час проголошення судового рішення 14 год 58 хв у м. Львові, дата складання повного тексту судового рішення 20 травня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) від 28.12.2018 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за його заявою від 01.03.2018 та зобов`язати повторно, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-ХІІ), розглянути її, за результатами чого прийняти рішення про перерахунок з 01.01.2018 раніше призначеної пенсії чи про відмову в такому, виходячи із складових грошового забезпечення, які бралися для обрахунки при призначенні пенсії, з врахуванням їх розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмова у призначенні пенсії, відповідно до ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ може відбутися лише на підставі, якщо нововизначений розмір пенсії є меншим або дорівнює розміру раніше призначеної пенсіонеру пенсії, а тому підставою для перерахунку пенсії являється не постанова Кабінету Міністрів України чи дозвіл Пенсійного фонду України, а фактична зміна розміру однієї із складових грошового забезпечення, з якого проводився перерахунок пенсії. Також при прийняті рішення про відмову в перерахунку пенсії за його заявою від 01.03.2018 було порушено вимоги ДСТУ.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ГУ ПФУ у Львівській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що з 01.01.2011 ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону №2262-ХІІ.

01.03.2018 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії, у якій просив на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 здійснити такий перерахунок відповідно до вимог ч.3 ст.43 Закону №2262-ХІІ та на підставі вимог ст.49 цього Закону прийняти відповідне рішення щодо призначення або відмову у призначенні нового розміру пенсійного забезпечення.

Листом №1270/П-20/07.05-06 від 30.03.2018 позивачу було надано відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян», що після надходження з управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області довідки про розмір грошового забезпечення, буде забезпечено перерахунок пенсії з 01.01.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 у справі №813/1239/18, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018, було визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо неналежного розгляду заяви позивача від 01.03.2018 про перерахунок раніше призначеної йому пенсії, зобов`язано розглянути таку заяву та прийняти рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного судового рішення відповідачем було розглянуто заяву від 01.03.2018 та прийнято рішення від 28.12.2018, яким відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки на момент звернення позивача із заявою, повідомлення з Пенсійного фонду України в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не надходило.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ у Львівській області на виконання вимог пункту 2 постанови №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), з урахуванням довідки Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області №852 від 03.04.2018, позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018, а тому станом на ухвалення рішення судом першої інстанції перерахунок пенсії з 01.01.2018, відповідно до Постанови №704 та виплата перерахованої пенсії позивачеві належним чином врегульована та здійснюється у встановленому Постановою №103 порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначено Законом № 2262-ХІІ.

29.12.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900-VIII від 23.12.2015.

Цим Законом внесені доповнення до статті 63 Закону №2262-ХІІ, яку доповнено новою частиною такого змісту : «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ визначено постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №392 від 17.07.1992 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 45).

Відповідно до п.1 Порядку №45, пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 (в редакції Постанови №103), перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проводиться на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Постановою №103 передбачено проведення перерахунків пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Колегія суддів зазначає, що з 01.01.2018 пенсію позивача перераховано відповідно до Постанови №103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови №704 на підставі довідки, виданої Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області №852 від 03.04.2018.

Виплата пенсії проводиться відповідно до п.2 Постанови №103, яким встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах : з 01.01.2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Колегія суддів зазначає, що Постанова №103 на час звернення позивача як до пенсійного органу із заявою, так і до суду з адміністративним позовом, була чинною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Постанова №103 не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсії, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в ухвалі від 02.05.2018 по справі №818/1076/18.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача по проведенню перерахунку пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, не можуть вважатися протиправним, оскільки такий перерахунок проведено на виконання Постанови №103, яка кореспондується з положеннями ч.4 ст.63 Закону №2262-XII в частині наданого уряду права встановлювати умови перерахунку пенсії.

Колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про те, що порядок виплати пенсії відповідно до Постанови №103 є протиправним та звужує його конституційні права і гарантії, порівняно із тими, що існували до прийняття даної постанови, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» №794-VII від 27.02.2014, акти Кабінету Міністрів України (постанови і розпорядження) є обов`язковими для виконання.

Крім того, Кабінет Міністрів України у Постанові №103 не відмовився від взятого Державою зобов`язання перерахунку та виплати пенсії відповідним категоріям осіб, не позбавив їх права на отримання перерахованого відповідного розміру пенсії, а лише змінив порядок виплати заборгованості, що виникла у зв`язку з таким перерахунком, відстрочивши та розстрочивши таку виплату, а тому вважає, що порядок виплати пенсії, встановлений цією постановою Уряду, цілком відповідає вимогам чинного законодавства та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на таке.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ГУ ПФУ у Львівській області на виконання вимог пункту 2 Постанови №103, з урахуванням довідки №852 від 03.04.2018, виданої позивачу відповідно до Постанови №704 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), скерованої Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, було проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018.

Доводи апелянта про невідповідність рішення пенсійного фонду нормам ДСТУ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки певні недоліки в оформлені рішення, але по суті правильне вирішення, не можуть слугувати підставою для його скасування.

Згідно ч.ч.1-2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116).

У рішенні від 02.03.1999 №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, норми чинного законодавства України та судова практика Європейського суду з прав людини допускають зміну Урядом механізму реалізації соціально-економічних прав громадян за умови збереження таких прав.

Покликання позивача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі №826/3858/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, предметом якого було оскарження пунктів 1, 2 Постанови №103 та змін до пункту 5 і додатку 2 Постанови №45, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі не охоплювалися предметом розглядуваного позову.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.9 цього Кодексу, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Варто зазначити, що на момент звернення позивача із заявою до пенсійного органу та пред`явлення адміністративного позову протиправність Постанови №103 судовим рішенням не була встановлена і позивач не уточнював у зв`язку з цим позовних вимог.

Крім того, вимоги позивача охоплювалися лише протиправністю рішення відповідача стосовно перерахунку його пенсії та зобов`язання прийняти відповідне рішення, пов`язане з цим і жодним чином не стосувалися питання виплати пенсії та її розміру.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ч.2 ст.308 КАС України.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року по справі №1.380.2019.000397 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарження в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 06.08.2019.