Справа № 320/5443/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5443/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу у Кагарлицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Відділу у Кагарлицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання відповідача внести зміни в Державний земельний кадастр шляхом виправлення помилки у відомостях щодо земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю площею 0,0833 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 09 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 0,0833 га, що розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 2009 року (кадастровий номер НОМЕР_2 ).

З пояснень позивача вбачається, що за результатом звернення до Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області позивачу стало відомо, що за результатом кадастрових зйомок і вимірів, державним кадастровим реєстратором Управління встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 перекриваються межами суміжної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_2 .

На підтвердження часткового накладення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , позивач надала суду копії схеми розміщення земельних ділянок, схеми їх накладення, зведеного кадастрового плану земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які були складені ТОВ "Гео Сервіс Україна"; висновок судового експерта Баранова Юрія Леонідовича №1-Д/04/15 від 30.04.2015; рішення Апеляційного суду Київської області від 29.10.2015 по справі №368/426/15-ц.

Судом встановлено, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами, ОСОБА_1 , 15.06.2018, звернулась до Відділу у Кагарлицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою, в якій просила виправити помилку у відомостях про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на землю, в Державному земельному кадастрі.

Розглянувши звернення позивача, Відділ у Кагарлицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, рішенням від 10.07.2018 №РВ-018, відмовив їй у виправленні помилок, у зв`язку із встановленням факту, що відомості Державного земельного кадастру відповідають інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей та не потребують виправлення у зв`язку з невиявленням відповідних технічних помилок у таких документах.

До свого рішення від 10.07.2018 №РВ-018 відповідачем, також, було додано лист, в якому, зокрема, повідомлено, що під час виправлення помилки у координатах поворотних точок меж земельної ділянки площею 0,0833га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , був виявлений перетин земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3 (площа перетинання 68.3317%) та НОМЕР_2 (площа перетинання 14.1858 %), що на розсуд Державного кадастрового реєстратора є недопустими. Крім того, позивачу запропоновано звернутись до землевпорядної організації та замовити розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також роз`яснено, що після виготовлення технічної документації із землеустрою, потрібно звернутись до Центру надання адміністративних послуг з відповідною заявою на виправлення помилки в Державному земельному кадастрі. Виправлення технічної помилки у відомостях Державного земельного кадастру, яка була допущена не з вини органу, що здійснює його ведення, здійснюється за плату, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України (станом на липень 2018 року вартість такої послуги становить 229,06 грн.)

Вважаючи таке рішення протиправним, а інформацію зазначену в листі неправдивою та такою, що суперечить витягу з Державного земельного кадастру, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей.

Підпункт « 5» пункту 138 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 р. помилкою у Державному земельному кадастрі є технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель.

Здійснивши системний аналіз наведених вище норм суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що якщо у кадастровому плані невірно відображені зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності), координати поворотних точок земельної ділянки, лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки, які внесені до Державного земельного кадастру, такі відомості не є технічною помилкою в розумінні статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

За наведених обставин, відсутні підстави для зобов`язання відповідача внести зміни в Державний земельний кадастр шляхом виправлення помилки у відомостях щодо земельної ділянки, яка належить позивачу.

Твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції, що відомості Державного земельного кадастру не відповідають інформації, яка міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей, колегія суддів відхиляє з підстав зазначених вище.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 05.08.2019 року.