Справа № 200/7395/19-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 р. Справа№200/7395/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, визнання неправомірним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

07 червня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до заяви позивача №824 від 30.01.2019 року;

- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача №47 від 28.03.2019 року про відмову в призначенні пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на що отримав рішення про відмову в призначенні пенсії від 28 березня 2019 року №47, мотивоване неможливістю проведення перевірки його пільгового стажу у відокремленому підрозділі «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», у зв`язку із тим, що зазначене підприємство розташоване на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, та не пройшло перереєстрації в населених пунктах розташованих на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, у зв`язку із чим, періоди роботи позивача на шахті не зараховані до пільгового стажу по Списку №1, внаслідок чого, відповідачем зазначено про відсутність у позивача пільгового стажу який би давав йому право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку по Списку №1.

Вважає, що основним документом, який підтверджує стаж його роботи є трудова книжка, яка й надавалась відповідачу з метою призначення пенсії, та в якій зазначено всі необхідні відомості, у зв`язку із чим, рішення відповідача про відмову в призначенні позивачеві пільгової пенсії є неправомірним та має бути скасованим, а дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до його заяви від 30.01.2019 року, - визнані протиправними.

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

В своєму відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що 30.01.2019 року позивач звернувся до нього із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши при цьому: трудову книжку, довідку військового комісаріату, диплом, пільгові довідки: №116 від 22.01.2015 року за період роботи та спуски з 07.09.1977 року по 11.10.1978 року; №117 від 22.01.2015 року за період роботи з 10.12.1980 року по 29.04.1982 року; №118 від 22.01.2015 року про спуски на відокремленому підрозділі «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», історичну довідку від 22.01.2015 року видану ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», пільгову довідку №130-ок від 05.04.2018 року видану ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», а також копію паспорта та довідки РНОКПП. Однак, у зв`язку із тим, що місцезнаходженням юридичної особи відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» є м. Донецьк, тобто територія, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, здійснити перевірку первинних документів, на підставі яких ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» були видані пільгові довідки №№ 116, 117, 118, 118, 119 від 22.01.2015 року, - є неможливим. У зв`язку із цим, при обробці наданих позивачем документів, до його пільгового стажу, що дає право виходу на пенсію зі зниженням віку за Списком №1, не були зараховані періоди роботи на зазначеній шахті, та у зв`язку із відсутністю пільгового стажу, 28.03.2019 року відповідачем було ухвалено рішення №47 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . У зв`язку із наведеним, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

09 липня 2019 року від позивача надійшли письмові заперечення на відзив відповідача, в яких він наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, з підстав аналогічних наведеним ним у позові. Вважає, що рішення відповідача про відмову в призначенні йому пенсії грубо порушує його право на пенсію, у зв`язку із чим має бути скасованим, а відповідач повинен повторно розглянути його заяву про призначення пенсії та ухвалити рішення з урахуванням до пільгового стажу позивача періоду його роботі на шахті.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 30 січня 2019 року позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №824 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку по Списку №1 відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши наступні документи:

- трудову книжку;

- довідку №1/16 від 29.01.2019 року видану Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом;

- диплом НОМЕР_1 від 27.06.1988 року;

- пільгові довідки: №116 від 22.01.2015 року за період роботи та спуски з 07.09.1977 року по 11.10.1978 року; №117 від 22.01.2015 року за період роботи з 10.12.1980 року по 29.04.1982 року; №118 від 22.01.2015 року про спуски на відокремленому підрозділі «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- історичну довідку від 22.01.2015 року видану ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- паспорт;

- довідка про присвоєння РНОКПП;

- заяву про виплату пенсії через банківську установу.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №47 від 28.03.2019 року позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю у позивача на час звернення необхідного пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1. Рішення мотивоване неможливістю проведення перевірки первинних документів, на підставі яких відокремленим підрозділом «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» були видані пільгові довідки №№ 116, 117, 118, 118, 119 від 22.01.2015 року, у зв`язку із тим, що зазначене підприємство розташоване на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, та не пройшло перереєстрації в населених пунктах розташованих на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, у зв`язку із чим, періоди роботи позивача на шахті не зараховані до пільгового стажу по Списку №1, внаслідок чого, відповідачем зазначено про відсутність у позивача пільгового стажу який би давав йому право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку по Списку №1 (а.с. 42 43).

Згідно із записами в трудовій книжці позивача, серія: НОМЕР_2 , виданій 09.09.1977 року, позивач ОСОБА_1 , 1960 року народження, працював у відокремленому підрозділі «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»:

- з 07.09.1977 року по 09.07.1978 року на посаді учня електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого;

- з 10.07.1978 року по 04.09.1978 року на посаді електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого;

- з 05.09.1978 року по 11.10.1978 року на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду;

- з 10.12.1980 року по 29.04.1982 року на посаді електрослюсаря підземного (а.с. 20-28).

Також, згідно із записами в трудовій книжці, та довідкою Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату №1116, позивач ОСОБА_1 , 1960 року народження, проходив дійсну військову службу у період з 21.10.1978 року по 22.10.1980 року (а.с. 60).

Згідно із довідкою відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» №116 від 12.01.2015 року позивач ОСОБА_1 працював у ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» у період з 07.09.1977 року по 09.07.1978 року на посаді учня електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого; з 10.07.1978 року по 04.09.1978 року на посаді електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого; з 05.09.1978 року по 11.10.1978 року на посаді електрослюсаря підземного. Згідно із вказаною довідкою, перелічені підземні професії працюють в шахті з повним робочим днем. Пільговий список 1 р 1 п 1 (а.с. 29).

Згідно із довідкою відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» №116 від 12.01.2015 року, позивач ОСОБА_1 відпусткою без збереження заробітної плати, не користувався. Час навчання в навчальному пункті оплачувався із розрахунку тарифної ставки робітника підземного. Згідно із вказаною довідкою, перелічені підземні професії працюють в шахті з повним робочим днем. Пільговий список 1 р 1 п 1 (а.с. 30).

Згідно із довідкою відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» №117 від 12.01.2015 року, позивач ОСОБА_1 працював у ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» у період з 10.12.1980 року по 29.04.1982 року на посаді електрослюсаря підземного. Відпустка без збереження заробітної плати з 05.08.1981 року по 18.08.1981 року. Згідно із вказаною довідкою, перелічені підземні професії працюють в шахті з повним робочим днем. Пільговий список 1 р 1 п 1 (а.с. 31).

В довідці «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» №118 від 12.01.2015 року, наведені відомості про спуски-виїзди позивача ОСОБА_1 за 1980-1982 роки. Зазначено, що час навчання позивача в навчальному пункті оплачувався із розрахунку тарифної ставки робітника підземного. Згідно із вказаною довідкою, перелічені підземні професії працюють в шахті з повним робочим днем. Пільговий список 1 р 1 п 1 (а.с. 32).

Згідно із довідкою відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» №119 від 12.01.2015 року щодо структурних перейменувань шахти ім. Є.Т. Абакумова, з липня 1975 року шахта ім. Є.Т. Абакумова комбінату «Донецкуголь» була перейменована на шахту імені Є.Т. Абакумова виробничого об`єднання «Донецькуголь», та мала зазначену назву до жовтня 1996 року. У 2011 році, шахта здобула назву відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» (а.с. 33).

Предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для неврахування відповідачем для призначення позивачеві пільгової пенсії довідок, виданих підприємством, розташованим на непідконтрольній українській владі території через неможливість проведення зустрічної перевірки з таким підприємством.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Нормами статті 114 Закону № 1058 визначається порядок та умови призначення пенсі за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно із частиною першою цієї статті, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до положень пункту першого частини другої статті 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, правова норма статті 62 Вказаного Закону передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або записів у ній, стаж підтверджується у відповідності з Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 зазначено, що в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 працював у ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»:

- з 07.09.1977 року по 09.07.1978 року на посаді учня електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого;

- з 10.07.1978 року по 04.09.1978 року на посаді електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого;

- з 05.09.1978 року по 11.10.1978 року на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду;

- з 10.12.1980 року по 29.04.1982 року на посаді електрослюсаря підземного.

Таким чином, за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи відповідно до Постанови КМУ № 637, у зв`язку із чим положення Порядку підтвердження стажу роботи, затвердженого вказаною постановою застосуванню у даному випадку не підлягають.

Відповідно п. 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати її внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено статтями 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед записами у його трудовій книжці.

Також, зазначений факт підтверджується іншими документами, які надавались позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме довідками відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 12.01.2015 року: №116, №117, №118, №119 на ім`я ОСОБА_1 , якими підтверджені періоди роботи позивача у ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»:

- з 07.09.1977 року по 09.07.1978 року на посаді учня електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого;

- з 10.07.1978 року по 04.09.1978 року на посаді електрослюсаря чергового з ремонту обладнання поверхневого;

- з 05.09.1978 року по 11.10.1978 року на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду;

- з 10.12.1980 року по 29.04.1982 року на посаді електрослюсаря підземного, та які містять інформацію про те, що перелічені підземні професії працюють в шахті з повним робочим днем, згідно із пільговим Списком 1.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості з тих підстав, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Разом з тим, суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО та неможливістю проведенням перевірки періодів роботи, з підстав розташування підприємства на тимчасово окупованій території України). Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, яке розташоване на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Так, щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", в яких зазначено про те, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більш того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи з тих підстав, що підприємство в якому він працював, та яким видано підтверджуючі довідки, наразі перебуває на території яка тимчасово не підконтрольна українській владі.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані підприємством, що знаходиться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне, а в деяких випадках і вирішальне значення для реалізації відповідних прав людини.

Крім того, суд наголошує, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 114 Закону № 1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Відповідно до статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач, користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення, та протиправно не врахував при підрахунку його пільгового стажу довідки відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 12.01.2015 року: №116, №117, №118, №119 про підтвердження стажу роботи позивача у ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» у періоди: з 07.09.1977 року по 09.07.1978 року; з 10.07.1978 року по 04.09.1978 року; з 05.09.1978 року по 11.10.1978 року; з 10.12.1980 року по 29.04.1982 року, згідно із пільговим Списком 1. Зазначені періоди роботи позивача на підприємстві підтверджені відповідними записами в його трудовій книжці, та довідками на підтвердження пільгового характеру роботи, які суд приймає в якості належних та допустимих доказів наявності у позивача відповідного стажу за вказаний період, у зв`язку із чим, рішення відповідача про відмову позивачеві в призначенні пенсії є таким, що не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у зв`язку із чим є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, з урахуванням представлених суду письмових доказів, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій під час здійснення відмови позивачеві в призначенні пенсії.

Отже відповідачем порушено вимоги статті 19 Конституції України, при цьому, відповідач не допустив бездіяльності, а навпаки вчинив дії, що полягали у невірному застосуванні норм при здійснені призначення пенсії, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.01.2019 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, щодо врахування під час вирішення питання про призначення пільгової пенсії позивачеві довідок відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 12.01.2015 року: №116, №117, №118, №119 про підтвердження стажу роботи позивача у ВП «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з вимог частини 1 ст. 139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За звернення до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. (а.с. 3).

Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, як суб`єкта владних повноважень, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-А, ) про визнання протиправними дій, визнання неправомірним та скасування рішення, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви про призначення пенсії №824 від 30 січня 2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 47 від 28 березня 2019 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 824 від 30 січня 2019 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення, щодо врахування під час вирішення питання про призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 довідок відокремленого підрозділу «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» від 12.01.2015 року: №116, №117, №118, №119 про підтвердження пільгового стажу роботи ОСОБА_1 у відокремленому підрозділі «Шахта імені Єгора Трохимовича Абакумова» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-А, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 05 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров