Справа № 160/1566/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1566/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Баранник Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. (суддя Букіна Л.Є.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії-,

в с т а н о в и В:

18.02.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, де, посилаючись на те, що наказом відповідача № 09/ос - 18 «Про особовий склад» від 15.01.2018 р. звільнений зі служби з посади начальника оперативного відділу Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» з 15.01.2018 р. Постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 14.08.2013 р. «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально - виконавчої служби» затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально - виконавчої служби, згідно чого встановлено, що під час звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, що не було отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення. Однак, до часу звернення до суду позивач грошової компенсації так і не отримав. Тому просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, а саме, виплатити позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 12 485 грн 54 коп та виплатити позивачу середньомісячне грошове забезпечення за час затримки в розрахунку в розмірі 265 115,11 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 12 485,54 та стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 12 485,54 грн, а в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати під час звільнення позивача грошової компенсації за неотримане речове майно.

Не погодившись з прийнятим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, де просив рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. скасувати, ухвалити нову постанову, де вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство чи установа повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу, інші особи, які приймають участь у справі, до суду не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представника позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційну скаргу в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника оперативного відділу Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» та наказом 09/ОС-18 від 15.01.2018 р. «Про особовий склад» звільнено зі служби (за власним бажанням) з 15.01.2018 р.

Також встановлено, що позивачу належить грошова компенсація за речове майно в розмірі 12485,54 грн, що підтверджується довідкою начальника відділу речового та продовольчого забезпечення управління за № 2 від 06.02.2018 р.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 14.08.2013 р. затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби та норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби. Так, згідно Порядку №578 встановлено, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань. Забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють.

За пунктом 27 цього Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Таким чином, судом встановлено, що у позивача після звільнення зі служби виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 12 485,54 грн.

Крім того, встановлено, що підставою невиплати грошової компенсації є відсутність бюджетного фінансування установи на вказані цілі.

Щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно статті 117 КЗпП України, суд зазначає, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Судом встановлено, що порядок проведення розрахунків при звільненні з військової служби регулюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чим не передбачена відповідальність щодо виплати середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що «при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум».

Згідно статті 117 КЗпП України встановлено, що «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку».

Однак, відповідно статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Тобто, судом встановлено, що компенсація щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку діє тільки в правовідносинах за трудовим договором, та не розповсюджується на спірні правовідносини, де діють спеціальні норми.

Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці встановлено, що « 2. …Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо)».

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 265 115,11 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 315,316,321,322 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров

суддя Н.П. Баранник