Справа № 200/7909/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 р. Справа№200/7909/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2

до відповідача 1: Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області

до відповідача 2: Головного управління ДМС у Донецькій області

про: визнання протиправною відмову Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної Міграційної служби України в Донецькій області у видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, зобов`язання відповідача видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

за участю

представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача 1: не з`явився,

від відповідача 2: Орлатий В.М. - за довірен.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_2 з позовною заявою до Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, Головного управління ДМС у Донецькій області про визнання протиправною відмову Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної Міграційної служби України в Донецькій області у видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, зобов`язання відповідача видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

01 серпня 2019 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд визнати протиправною відмову Лівобережного районного відділу у м. Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області у видачі паспорту ОСОБА_2 у формі паспорту книжечки відповідно до Положень про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Лівобережного районного відділу у м. Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року заяву про уточнення позовних вимог повернуто позивача без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після досягнення донькою 16- річчя, вона з донькою звернулась до Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління ДФС у Донецькій області з письмовою заявою про видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-XII, однак паспорт не було видано. Позивач зазначає, що у січні 2019 року вона з донькою - ОСОБА_2 знову звернулись з заявою про видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, бо через релігійні переконання незгодні на збирання та обробку персональних даних. Позивач вказує на те, що на зазначену заяву ним надійшла відмова у видачі паспорта у формі книжечки викладена у листі за № С-1 від 29.01.2019 року за підписом начальника Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області. У відмові у видачі паспорту у формі паспортної книжечки відповідач посилається на Закон № 5492-VI «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», на постанову КМУ від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланку, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», а також зауважує на втрату чинності наказу Міністерства внутрішніх справ від 13.04.2012 року № 320 і на відсутність затверджених у встановленому порядку форми заяви на одержання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, порядок її реєстрації та процедури оформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки. Позивач вважає, що такою відмовою відповідач грубо і безпідставно порушує законні права та інтереси її дитини, у зв`язку з неможливістю реалізації нею своїх громадських прав без паспорту, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачами через канцелярію суду надано відзиви на позовну заяву аналогічного змісту, відповідно до яких просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзивів на позовну заяву відповідачі посилаються на те, що 23.01.2019 року до Лівобережного РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС у Донецькій області звернулась мати неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та надала заяву від двох осіб довільної форми про відмову її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 від паспорта громадянина України у формі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ. Відповідачі вказують на те, що п. 13 Положення № 2503-XII, заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, свідоцтво про народження, дві фотокартки розміром 35х45мм, у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. Отже, зміст наведеної норми окрім особистого звернення громадянина визначає надання певного переліку документів в оригіналі для оформлення паспорта громадянина України. Відповідачі вказують на те, що для надання адміністративної послуги у вигляді видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503-XІІ ОСОБА_2 повинна була надати до Лівобережного РВ у місті Маріуполі ГУДМС у Донецькій області документи передбачені п. 13 Положення № 2503-ХІІ, а саме свідоцтво про народження, дві фотокартки розміром 35х45 мм, у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. Відповідачі зазначають, що підстав для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у Лівобережного РУ у місті Маріуполі ГУДМС у Донецькій області не було, із-за відсутності додаткових документів, які додаються до заяви про видачу паспорта громадянина України. Крім того, відповідачі зазначають, що відповідна заява позивача була кваліфікована посадовими особами Лівобережного РВ у місті Маріуполі ГУДМС у Донецькій області як така, що підпадає під дію Закону України «Про звернення громадян» та заявникам Лівобережним РВ у місті Маріуполі ГУДМС у Донецькій області у встановлений законом строк була надана відповідь з роз`ясненням вимог діючого законодавства України щодо порядку оформлення паспорта громадянина України. Відповідачі вважають, що їх дії не виходять за межі повноважень встановлених законодавством України, а прохання позивача щодо визнання дій протиправними з боку Лівобережного РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС у Донецькій області взагалі не обґрунтованим. Стосовно посилання позивача на наявність рішення Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) відповідачі вказували на те, що позивачкою у зразковій справі при зверненні до органів ДМС із заявою про видачу паспорта у формі книжечки був наданий пакет документів передбачений п. 13 Положення № 2503-XIІ, однак, їй було відмовлено у видачі паспорту, у зв`язку з відсутністю, на думку відповідачів для цього законодавчих підстав. Враховуючи викладене, відповідачі вважають недоречними посилання позивача на зразкову справу, оскільки розгляд справи не відповідає обов`язковим ознакам типової справи.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні підтримав обставини викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого позивач не погоджувався з доводами відповідачів, та звертав увагу суду на те, що звертаючись з заявою від 23.01.2019 року позивач та її донька повідомляли відповідача 1 про відмову від отримання паспорта, що містить безконтактний електронний носій, а також просили повідомити про дату і час для оформлення паспорта у формі паспортної книжечки, для чого нами будуть додатково подані усі необхідні документи. Позивач вважає твердження відповідача, що неповнолітня ОСОБА_2 не звернулась з заявою про отримання паспорту у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ та не надала необхідних документів є безпідставним. Позивач підтримала обставини викладені у позовній заяві та просила суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 05 серпня 2019 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського рай управління юстиції м. Маріуполя Донецької області 16 травня 2002 року (а.с. 12).

З матеріалів справи встановлено, що 23 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Лівобережного районного відділу управління Державної служби України в Донецькій області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, відповідно до якої ОСОБА_1 на підставі наведених у заяві норм Конституції України, законів України, Постанови Великої палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 805/3265/17, просила оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. Зазначена заява була підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 39-40).

29 січня 2019 року листом № С-1 Лівобережний районний відділ у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що наказ Міністерства внутрішніх справі від 123.04.2012 року № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», який встановлював зразки печаток, штампів і бланків документів, що застосовувались для виконання Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ № 161 від 01.03.2018 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.03.2018 року за № 352/31804. Відтак на сьогодні відсутні затверджені у встановленому порядку: форма заяви, що подається для одержання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжки; порядок реєстрації такої заяви; процедура оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжки; порядок дій працівників уповноважених органів під час приймання документів, перевірки поданих документів, перевірки та підтвердження тотожності особи, яка подає заяву та особи, зображеної на фотокартці, заходи з ідентифікації особи; форма бланку паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Також зазначено, що на теперішній час відсутній механізм реалізації Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 19952 року № 2503-ХІІ, що унеможливлює оформлення та видачу паспорту громадянина України відповідно до зазначеного Положення (а.с. 41-42).

Не погодившись з відмовою Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної Міграційної служби України в Донецькій області у видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі по тексту - Положення № 2503-ХІІ).

Згідно з положеннями п. 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492 документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Частиною ч. 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують її особу чи спеціальний статус» (далі по тексту - Закон № 5492-VI) до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, віднесено документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону № 5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI).

Визазначені положення кореспондуються з нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-XII від 26.06.1992 року (далі по тексту - Положення № 2503).

Відповідно до норм ч. 2 ст. 21 Закону, кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 5 ст. 21 Закону передбачено, що оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону.

Пунктом 3 Положення № 2503 визначено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі, обміну паспорта і користування ним регулюється розділом ІІ Положення № 2503.

Згідно з положеннями пункту 13 Положення № 2503-ХІІ для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Станом на день виникнення спірних правовідносин (день подання заяви від 23 січня 2019 року) оформлення та видача паспорта регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 р. (далі по тексту - Порядок № 302).

Відповідно до пп. 1 п. 7 Постанови № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку - на підставі заяви - анкети, поданої нею особисто.

Згідно з п. 26 Порядку № 302 після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви - анкети відомостей про особу (п. 27 Порядку № 302).

Пункт 35 Порядку № 302 визначає, що заявник для оформлення паспорта подає такі документи: 1) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави (далі - свідоцтво про народження); 2) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України).

Відповідно до п. 37 Порядку, працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24 - 29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Таким чином, провівши правовий аналіз спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що передумовою оформлення та видачі паспорта громадянина України є звернення особи до уповноваженого органу з відповідною заявою, встановленого зразку, з долученням визначеного переліку документів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач та її донька із заявою встановленого зразка до уповноваженого органу не звертались, а тільки подали заяву щодо оформлення паспорта громадянина України у довільній формі, яка була прийнята відповідачем 1 до розгляду як звернення громадян та розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Окрім цього, позивач та її донька до поданої заяви від 23 січня 2019 року встановленого переліку документів не долучили, а тільки просили оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

За результатами розгляду зазначеного звернення відповідачем 1 надано відповідь в порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з роз`ясненням, що на теперішній час відсутній механізм реалізації Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, що унеможливлює оформлення та видачу паспорту громадянина України відповідно до зазначеного Положення.

Тому суд вважає, що листом № С-1 від 29.01.2019 року відповідачем 1 не відмовлено у оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки позивачем та його законним представником не використано право на звернення до територіального підрозділу міграційної служби із заявою-анкетою про надання адміністративної послуги та необхідними документами. За відсутності необхідних документів (свідоцтва про народження; двох фотокарток розміром 35х45 мм) уповноважений орган позбавлені можливості видати паспорт громадянина України будь-якого зразка. Відповідно, оцінюючи вимоги позивача про покладення на відповідача обов`язку щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення, слід вказати, що оскільки позивачем не подано всіх необхідних документів, такий обов`язок у відповідача 1 відсутній.

Стосовно посилання позивача на те, що у заяві він просив відповідача 1 надіслати заявнику письмову відповідь на адресу з повідомленням про дату і час оформлення паспорту, а також повідомлення, що для оформлення паспорта буде подано копію свідоцтва про народження і дві фотокартки, а отже підтверджував факт надання зазначених документів, суд не приймає, оскільки зі змісту відповідної заяви позивач просиву відповідача 1 оформили та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Отже, заява ОСОБА_1 щодо оформлення її донці паспорта громадянина України у формі книжечки, подана до Лівобережного РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області у довільній формі, не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразка, у тому числі і у вигляді книжечки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на день звернення позивача із заявою до Лівобережного РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області були відсутні правові підстави для видачі доньці позивача паспорта громадянина України у формі книжечки.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки.

Виходячи з аналізу наведених норм, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Також, як вказав Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 року по справі №811/119/13-а, обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Чинним законодавством повноваження щодо видачі паспорта громадянина України надано уповноваженим органам, визначеним в ст. 2 Закону. Вирішення цього питання належить до виключної компетенції такого органу та приймається за результатами розгляду поданих заявником документів.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Тому суд вважає, що оскільки право позивача на оформлення та видачу паспорта відповідачами на даний час не порушене, позовна вимога щодо зобов`язання оформити та видати такий паспорт є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо посилання позивача на рішення Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, суд зазначає наступне.

У вказаній зразковій справі позивачка, будучи повнолітньою особою, особисто звернулась до органів Державної міграційної служби із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, подавши відповідний пакет документів, однак, їй було відмовлено у видачі паспорту у зв`язку з відсутністю, на думку відповідачів, для цього законодавчих підстав.

Суд зазначає про відсутність підстав щодо визначення даної справи як типової, оскільки вона не відповідає ознакам типовості.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для врахування висновків Верховного суду при вирішенні даної справи.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, Головного управління ДМС у Донецькій області про визнання протиправною відмову Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної Міграційної служби України в Донецькій області у видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, зобов`язання відповідача видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що позивач може звернутися до відповідача 1 з заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки встановленого зразка

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягаю стягненню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, Головного управління ДМС у Донецькій області про визнання протиправною відмову Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної Міграційної служби України в Донецькій області у видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, зобов`язання відповідача видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII - відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 05 серпня 2019 року в присутності представника відповідача 1.

Повний текст рішення складено та підписано 07 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська