Справа № 826/12809/17
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Сорочка Є.О.

Федотова І.В.

при секретарі Білоус А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» Волкова О.Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому останній просив суд:

- визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», яким на момент відмови був ОСОБА_2 , щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» Брайка С.А. внести додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно гарантованої суми у розмірі 149999 грн 00 коп.;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення суми гарантованої виплати у розмірі 149999 грн 00 коп., що належать до виплати ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2017року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 108 КАС України.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 15 серпня 2018 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року у справі № 826/12809/17 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, зазначаючи про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення вимог процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що порушено права позивача на відшкодування йому коштів за вкладом у банку, а саме порушено положення ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до якої визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Тобто, у разі якщо вклад перевищеє 200 000, 00 грн., то грошові кошти, які залишаються після виплати Фондом гарантованої суми у сумі , що перевищує таку суму включаються до четвертої черги вимог кредиторів та не є гарантованими, а залежать від достатності майна банку, що ліквідується для задоволення вимог кредиторів. Таким чином, оскільки сума вкладу позивача у банку не перевищує 200 000, 00 грн., то за таким вкладом у відповідності до чинного законодавства мала б бути відшкодована Фондом у гарантованому порядку.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» укладено договір зарплатно-карткового проекту № 97985/07/2-8, за умовами якого Банк проводить розрахунки із зарахування на рахунки держателів сум оплати праці та інших надходжень, які не суперечать чинному законодавству України та які надходять від організації та виконує операції за розрахунками з картками за дебетовою схемою.

На підставі вказаного договору позивачеві був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 .

04 червня 2015 року о 20:06 позивачем через термінал було внесено на картковий рахунок кошти у розмірі 149999,00 грн, з яких було списано 1499 грн 99 коп. комісії.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 червня 2015 року № 358 «Про віднесення ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», згідно з яким з 08 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 08 червня 2015 року по 07 вересня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 року № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з даним рішенням з 31 серпня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», визначені ст. ст. 37 та 38, ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Паламарчуку В.В. строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 31 серпня 2016 року включно.

18 серпня 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1554, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» на два роки до 31 серпня 2018 року включно.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 06 серпня 2018 року № 2187 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» строком на один рік з 01 вересня 2018 року до 31 серпня 2019 року включно.

На численні адвокатські запити Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» було видано довідку від 28 березня 2017 року № 052-03/568, у якій зазначено, що 28010 грн 62 коп. є гарантованою сумою відшкодування, а грошові кошти в сумі 149 498 грн 71 коп. включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» на підставі заяви про включення до реєстру кредиторів від 02 жовтня 2015 року.

Позивач не заперечує, що отримав гарантовану суму за вкладом, проте, вважає, що до складу останньої відповідач неправомірно не включив внесену позивачем суму поповнення рахунку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача, у даному випадку, не може бути реалізовано у зв`язку з діями його представника не у спосіб, визначений законодавством та відсутністю відмови Уповноваженої особи у включенні ОСОБА_1 до Загального реєстру. Відповідач включив позивача до четвертої черги кредиторських вимог за картковим рахунком № НОМЕР_1 , який є предметом спору у даній справі, саме на підставі заяви громадянина ОСОБА_1 від 02 жовтня 2015 року. Крім того, представником позивача не враховано, що на момент введення тимчасової адміністрації та початку ліквідації редакція ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачала, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. А відтак, враховуючи недотримання представником позивача вимог законодавства щодо способу реалізації права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом, суд не може розцінити лист відповідача як відмову у включенні ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Щодо правового обґрунтування вимоги позивача щодо відшкодування коштів за вкладами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 цього Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом п. 4 ч. 2 ст. 37 названого Закону уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 2 та п. 1 ч. 4 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - Цивільний кодекс України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст. 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

За змістом пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 (далі - Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Порядок відкриття вкладного (депозитного) рахунку визначений у п. 10.1 Інструкції.

Відповідно до абз. 2 п. 10.12 Інструкції на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Згідно пунктів 1.5, 1.6 Інструкції умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

З аналізу наведених положень Інструкції вбачається, що при відкритті вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи (вкладника) кошти на цей рахунок зараховуються саме від особи, яка укладає договір. Окрім цього, вказані положення також передбачають зараховування коштів, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Як вбачається з матеріалів справи 25 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» укладено договір зарплатно-карткового проекту № 97985/07/2-8, за умовами якого Банк проводить розрахунки із зарахування на рахунки держателів сум оплати праці та інших надходжень, які не суперечать чинному законодавству України та які надходять від організації та виконує операції за розрахунками з картками за дебетовою схемою.

На підставі вказаного договору позивачеві був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 .

04 червня 2015 року о 20 год. 06 хв. позивачем через термінал було внесено на картковий рахунок кошти у розмірі 149 999 грн 00 коп., з яких було списано 1499 грн 99 коп. комісії.

З вищевикладеного вбачається, що позивач є вкладником банку, на якого розповсюджуються гарантії на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду у межах гарантованої суми.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивача не включено до переліку вкладників банку у зв`язку тим, що на думку відповідача договір банківського вкладу є нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Щодо посилання суду першої інстанці на те, що листом від 18 травня 2017 року № 05.2-03/795 Уповноважена особа Фонду надала вичерпну відповідь на запитання, порушені у адвокатському запиті, а саме щодо: надання інформацію в письмовому вигляді з додаванням копій підтверджуючих документів, коли ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» було зараховано грошові кошти в розмірі 149 999 грн 00 коп. на картковий рахунок позивача; надання інформацію в письмовому вигляді із зазначенням причин, чому сума в розмірі 149 999 грн 00 коп. не є гарантованою сумою відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; надання інформації в письмовому вигляді із зазначенням причин, чому позивача не було включено до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; надання інформаціїв письмовому вигляді із зазначенням причин, чому грошова вимога позивача щодо отримання 149 999 грн 00 коп. була віднесена до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

Та у зв`язку із зазначеним вище вимога позивача, не може бути реалізовано у зв`язку з діями його представника не у спосіб, визначений законодавством та відсутністю відмови Уповноваженої особи у включенні ОСОБА_1 до Загального реєстру.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаними вище висновками суду першої інстанції, оскільки відповідно до наданих пояснень позивача встановлено, що позивач та його представник неодноразово звертались до Уповноваженої особи Фонду із письмовими заявами, щодо внесення карткового рахунку до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, а саме 10 вересня 2015 року вх. №89.

У зв`язку із ненаданням відповіді повторно направлено заяву 02 жовтня 2015 року.

Також 19 жовтня 2016 року, направленго запит до Уповноваженої особи Фонду щодо надання інформації про картковий рахунок позивача.

Відповідно до ч. 2 ст 38 Закону №4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 38 Закону №4452-VI визначено перелік підстав для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними.

Так, відповідно до п. 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину.

Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для цілей отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що спірний договір вкладу не передбачає жодних умов, які б надавали не встановлені законом переваги будь-яким кредиторам банку. Надходження коштів на рахунок позивача від іншої особи не свідчить про нікчемність ні договору вкладу, ні самої транзакції щодо перерахування коштів, оскільки ці правочини вчинені у межах чинного законодавства, що регулює договірні відносини та відносини у сфері банківської діяльності.

Водночас, норми чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням чи належністю саме йому розміщених на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів. Підставою для розповсюдження на особу гарантій, передбачених Законом № 4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я.

Крім того, відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що спірний правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Варто зауважити, що в матеріалах справи відсутнє судове рішення про визнання недійсним спірного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що право позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення позивача.

Положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Уповноваженої особи включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Окрім зазначеного, колегія суддів зважаючи на задоволення позовних вимог про зобов`язання включити позивача до вказаного переліку, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» Волкова О.Ю. щодо невключення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до переліку вкладників, які мають право на за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так як дані вимоги позивачем не було заявлено.

Щодо зобов`язання Фонду включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» за рахунок Фонду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з п. 2 ч. 4 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за №1548/21860 (надалі - Порядок) Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Отже, загальний реєстр вкладників формується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виключно на підставі Переліку вкладників або додаткової інформації поданої Уповноваженою особою Фонду.

Фонд в силу вищезазначених норм законодавства зобов`язаний включити позивача до загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» для здійснення виплат коштів за банківськими вкладами за рахунок відповідача-2 за договором банківського вкладу після подання Уповноваженою особою Фонду інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача в цій частині є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та прийняв судове рішення з неправильним засновуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим колегія суддів вражає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» Волкова Олександра Юрійовича щодо невключення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до переліку вкладників, які мають право на за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» Волкова Олександра Юрійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), стосовно якого необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладом згідно договору банківського вкладу від 25 липня 2014 року № 97985/07/2-8 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 05 серпня 2019 року.