Справа № 1.380.2019.001904
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.001904
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представників позивача Могінської Т.А., Шумелди Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Рядянського Союзу до Брюховицької селищної ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України, Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Львівський Лісовий насіннєво-селекційний центр" про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Рядянського Союзу (далі - Позивач) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Брюховицької селищної ради (далі - Відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", в частині п.п. 3, 4 щодо об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України";

- визнати протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016р., а саме, не визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України";

- зобов`язати Брюховицьку селищну раду виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", в частині п.п. 3, 4 щодо об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України";

- зобов`язати Брюховицьку селищну раду виконати вимоги статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, визначити межі та режим використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України".

Ухвалою судді від 22.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

13.05.2019 у підготовчому засіданні, суд, керуючись статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України, Міністерство культури України, Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівську обласну державну адміністрацію, Державне підприємство "Львівський Лісовий насіннєво-селекційний центр".

Ухвалою суду від 03.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, згідно з висновками науково-технічної експертизи матеріалів польових обмірів місць поховань і результатів камерального оброблення архівних матеріалів, встановлено місця розташування єврейських братніх могил у смт. Брюховичі. Позивач зазначив, що вказаний об`єкт культурної спадщини розташований у північно-західному регіоні смт. Брюховичі, в лісі, біля вулиці Незалежності України. На згаданий об`єкт культурної спадщини виготовлено облікову картку та паспорт пам`ятки, документи погоджено консультативною радою з питань охорони культурної спадщини у Львівській області та відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської облдержадміністрації та скеровано у Міністерство культури України для занесення об`єкта до державного реєстру нерухомих пам`яток України. Водночас, територія на якій знаходиться цей об`єкт "Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул.Незалежності України" органами місцевого самоврядування, у встановленому законом порядку не досліджена, меж та режимів використання зон нововиявленої пам`ятки не визначено. Позивач вказує, що Брюховицька селищна рада листом від 22.02.2019 № 276 повідомила про те, що в селищній раді відсутня інформація щодо проведеної роботи відповідно до п. 3 Розпорядження № 604-р від 20.07.1998, а також, що відсутня інформація щодо звернень та заяв з 1998 по 1999 роки щодо виявлення місць давніх поховань на території смт. Брюховичі. Вказане, на думку Позивача свідчить про те, що Відповідач не виконав зобов`язань, визначених законом, зокрема не вжив жодних заходів з виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р, а саме пунктів 3 та 4 щодо об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул.Незалежності України". Враховуючи наведене, Позивач вважає вказану бездіяльність Відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Від Відповідача відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову не надходило.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві підтримали. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні, яке відбулося 27.06.2019 представник Кабінету Міністрів України Курса О. С. позовні вимоги Позивача підтримала повністю, просила такі задовольнити. Інші треті особи своєї позиції щодо заявленого спору не висловили.

Треті особи у судові засідання явки уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Суд встановив, що на підставі погодженої відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації (далі - ЛОДА) програми проведення дослідницьких робіт із створення науково-обґрунтованої методології локалізації масових поховань із застосуванням неінвазивних методів та на підставі дозволу на проведення археологічних розвідок, розкопок, а також досліджень решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою № 22-008-11/15 від 27.02.2015 Позивач замовив та провів роботи з археологічних досліджень, виготовлення документації на об`єкти культурної спадщини.

На об`єкт культурної спадщини "Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул.Незалежності України" виготовлено облікову картку та паспорт пам`ятки. Документи погоджено консультативною радою з питань охорони культурної спадщини у Львівській області та відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської облдержадміністрації. Вказану документацію скеровано у Міністерство культури України для занесення об`єкта до державного реєстру нерухомих пам`яток України.

На матеріали досліджень (складова паспорта пам`ятки) отримано рецензії ліцензованих організацій з позитивними висновками: звіту про науково-технічну експертизу матеріалів польових обмірів місць поховань і результатів камерального оброблення архівних матеріалів аерофотознімання.

В ході вказаних досліджень було встановлено, що у північно - західному районі смт Брюховичі, а саме у 44 кварталі Брюховицького лісництва виявлено пам`ятку історії - історичне місце - місце масових розстрілів і поховань євреїв, що утворене в 1942 році.

Відповідно до витягу із картографічної бази даних кварталу 44 Брюховицького лісництва ДП "Львівський ЛСНЦ", накладеного на публічну кадастрову карту, станом на 01.01.2013, - місця масових розстрілів і поховань розташовані в межах 44 кварталу.

Судом встановлено, що Позивач звертався до голови Брюховицької селищної ради ОСОБА_2 із інформаційним запитом в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" у якому просив повідомити які заходи вчиняла Брюховицька селищна рада на виконання вимог пункту 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" - щодо збереження давніх поховань масових могил загиблих євреїв під час Голокосту в смт Брюховичі в 44 кварталі лісового господарства, вул. Лікарської та інших місцях в межах смт Брюховичі (арк. справи 150).

Відповідно до листа Брюховицької селищної ради від 22.02.2019 № 276 повідомлено, що в селищній раді відсутня інформація щодо проведеної роботи відповідно до пункту 3 Розпорядження № 604-р від 20.07.1998, а також, що відсутня інформація щодо звернень та заяв з 1998 по 1999 років щодо виявлення місць давніх поховань на території смт Брюховичі (арк. справи 151).

Враховуючи те, що об`єкт культурної спадщини - "Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України" Відповідачем у встановленому законом порядку не досліджена, меж та режимів використання зон нововиявленої пам`ятки не визначено, Позивач вважає, що цим порушено вимоги пунктів 3 та 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" та Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Вважаючи вказану бездіяльність Відповідача протиправною Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до визначення, що міститься у статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-III, об`єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-III до історичних об`єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Поняття земель історико-культурного призначення наводиться у статті 53 Земельного кодексу України, шляхом перелічення їхнього складу: до земель історико-культурного призначення належать землі на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини.

Для визначення категорії земель, як земель історико-культурного призначення необхідні певні правові факти, які б встановлювали, що той чи інший об`єкт відноситься до об`єктів перелічених в статті 53 Земельного кодексу України. Такими правовими підставами є: а) внесення історико-культурних об`єктів до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; б) встановлення охоронних зон історико-культурних об`єктів; в) встановлення режиму заповідної охорони історико-культурних об`єктів; г) встановлення правового режиму охоронюваної археологічної території; ґ) встановлення правового режиму історичного ареалу населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених пунктів.

Відповідно до міжурядової Угоди, укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки "Про охорону та збереження культурної спадщини" від 04.03.1994, - кладовища, поховання жертв репресій тоталітарних режимів визначені об`єктами культурної спадщини, які підлягають до збереження та охороні в цілях і рамках цієї Угоди. Поняття "культурна спадщина", в межах цієї Угоди, означає культові заклади, місця історичного значення, пам`ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, які мають до цього відношення.

Згідно Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985, стороною якої є Україна, "архітектурна спадщина" включає такі нерухомі об`єкти, пам`ятки: усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення, архітектурні ансамблі, однорідні групи міських або сільських будівель, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення і характеризуються спільністю чітких територіальних ознак.

Судом встановлено, що у північно - західному районі смт Брюховичі, а саме у 44 кварталі Брюховицького лісництва виявлено пам`ятку історії - історичне місце - місце масових розстрілів і поховань євреїв, що утворене в 1942 році.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог звертав увагу суду на те, що об`єкт культурної спадщини "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України" має історичну цінність, оскільки є місцем розстрілів і поховань єврейського народу, що відбувалися під час II Світової війни.

Вказані місця масових розстрілів і поховань відповідають критерію автентичності, оскільки зберегли свою матеріально-технічну структуру, на території пам`ятки досі знаходяться поховання розстріляних.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" затверджено додаткові заходи щодо збереження місць давніх поховань у населених пунктах України.

Відповідно до пункту 2 Додаткових заходів щодо збереження місць давніх поховань у населених пунктах України зобов`язано Раду міністрів Автономної республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин впродовж 1998-1999 років взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень в засобах масової інформації.

Пунктом 3 Додаткових заходів щодо збереження місць давніх поховань у населених пунктах України зобов`язано, зокрема, обласні держадміністрації, органи місцевого самоврядування із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин впродовж 1998-1999 років провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження.

Крім того, відповідно до пункту 4 зазначених Додаткових заходів зобов`язано, зокрема, обласні держадміністрації, органи місцевого самоврядування постійно не допускати проведення будівельних робіт у місцях де залишились сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався до голови Брюховицької селищної ради ОСОБА_2 із інформаційним запитом в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" у якому просив повідомити які заходи вчиняла Брюховицька селищна рада на виконання вимог пункту 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" - щодо збереження давніх поховань масових могил загиблих євреїв під час Голокосту в смт Брюховичі в 44 кварталі лісового господарства, вул. Лікарської та інших місцях в межах смт Брюховичі.

Відповідно до листа Брюховицької селищної ради від 22.02.2019 № 276 повідомлено, що в селищній раді відсутня інформація щодо проведеної роботи відповідно до пункту 3 Розпорядження № 604-р від 20.07.1998, а також, що відсутня інформація щодо звернень та заяв з 1998 по 1999 років щодо виявлення місць давніх поховань на території смт Брюховичі (арк. справи 151).

Отже, враховуючи наведе, суд погоджується з доводами Позивача, що Відповідач жодних дій на виконання вимог пунктів 3 та 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" не вчиняв.

Суд зазначає, що виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р, а саме віднесення об`єктів (в тому числі кладовищ) до історичних об`єктів культурної спадщини проводиться в порядку визначеному Закону України "Про охорону культурної спадщини" та "Порядку обліку об`єктів культурної спадщин", затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема: визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони; встановлення режиму використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони; забезпечення виготовлення, складання і передачі центральному органові виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини наукової документації з описами та фіксацією об`єктів культурної спадщини, а в разі отримання дозволу на їх переміщення (перенесення) - демонтаж із них елементів, які становлять культурну цінність, з метою збереження; виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.

Відповідно до п.2.1-2.4 "Порядку обліку об`єктів культурної спадщини" затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 визначено, що виявлення об`єктів культурної спадщини включає: натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, встановлення ступеня схоронності, первісного призначення, сучасного використання, фотофіксацію (у разі необхідності графічну фіксацію), виготовлення короткої історичної довідки та облікової картки (п.2.1); виявлення об`єктів культурної спадщини відбувається шляхом здійснення науково-дослідних та пошукових робіт (натурних обстежень (досліджень), історико-архівних і бібліографічних досліджень, фотофіксації, графічної фіксації), розробки науково-проектної документації; наукової (науково-технічної) експертизи робіт, які можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об`єктів культурної спадщини; земляних, будівельних, меліоративних та інших робіт (п.2.2); на виявлені об`єкти культурної спадщини складається облікова картка об`єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (п.2.3); виявлення об`єктів культурної спадщини, складання на них облікової картки, короткої історичної довідки, акта технічного стану забезпечують органи охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, відповідно до їх повноважень, зокрема виконують функції замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження об`єктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об`єкти (п.2.4).

Відповідно до 3.5 цього Порядку про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку і набуття ним правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у 30-денний строк рекомендованим листом з повідомленням про вручення направляють власнику цього об`єкта або уповноваженому ним органу письмове повідомлення за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку, про що здійснюється відповідний запис в журналі обліку видачі повідомлень про занесення об`єктів до Переліку об`єктів культурної спадщини за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Судом встановлено, що Позивач провів виявлення об`єкта культурної спадщини та забезпечив складання на нього облікової картки, короткої історичної довідки.

Позивач зазначив, що Львівська обласна державна адміністрація погодила та скерувала документацію у Міністерство культури України для занесення об`єкту до державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Таким чином, суд погоджується з доводами Позивача, що обов`язок виконувати функції замовника та укладати з цією метою контракти на виявлення, дослідження об`єктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об`єкти покладено саме на Відповідача.

Частинами 1 та 2 статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару; межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини; з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України; Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України; межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

Селище міського типу Брюховичі занесене до Списку історичних населених місць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878, однак, межі історичного ареалу населеного місця не визначено та не затверджено; режими використання історичного ареалу населеного місця, обмеження господарської діяльності на його територіях не визначено, відповідна науково-проектна документація повноважним органом охорони культурної спадщини не затверджена.

ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016 "Склад та зміст науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування", затвердженим наказом Мінрегіону від 24.06.2016 № 178, передбачено, що цей стандарт встановлює вимоги до складу та змісту науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування і застосовується як для окремих пам`яток, так і для їх груп, комплексів, ансамблів, містобудівних утворень; відповідно, дослідженню та визначенню підлягають: території пам`яток архітектури та містобудування (щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, об`єкту культурної спадщини), зони їх охорони (зона охоронюваного ландшафту, зона регулювання забудови, зони охорони пам`яток архітектури та містобудування, охоронна зона пам`яток архітектури та містобудування), режим використання територій зон охорони пам`яток архітектури та містобудування. Зміст науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування визначений Р.5 цього ДСТУ, зокрема, п. 5.3: а) пам`ятки культурної спадщини національного та місцевого значення усіх типів та видів згідно з класифікацією об`єктів культурної спадщини; б) щойно виявлені об`єкти культурної спадщини усіх типів та видів згідно з класифікацією об`єктів культурної спадщини; в) історична забудова (значні й рядові історичні будівлі: громадські, у тому числі культові; житлові та господарські, промислові та фортифікаційні споруди тощо); г) території пам`яток культурної та природної спадщини; інші території, які мають статус земель історико-культурного призначення; е) пам`ятки природи, природні заповідники, об`єкти природно-заповідного фонду, цінні природні ландшафти; ж) межі історичних ареалів населеного пункту; и) межі зон охорони пам`яток; пп. 5.4.5 - обґрунтування складу і розміру зон охорони пам`яток, для якого зазначається, зокрема: 1) охоронна зона охоплює ділянки історичної забудови, вільні простори та ландшафти, які становлять характерне історичне середовище пам`яток, а також кращі оглядові точки та зони. До охоронної зони також відносяться території, необхідні для захисту пам`ятки від шкідливих техногенних і природних впливів. Охоронна зона забезпечує оптимальне зорове сприйняття пам`ятки; 2) зона регулювання забудови охоплює пов`язані з пам`ятками ділянки історичної забудови і планування, а також території, на які поширюється композиційно-видовий вплив пам`яток: точки їх оптимального сприйняття; території, що оглядаються разом з ними в цінних пейзажах і видах; ділянки, які потребують регулювання висоти та інших параметрів забудови з метою збереження цінних пейзажів і видів. Межі зони регулювання забудови встановлюють як загальний зовнішній контур зон впливу пам`яток; 3) зони охоронюваного ландшафту визначають поширенням візуально-пейзажних зв`язків пам`яток з природними складовими довкілля і встановлюють з урахуванням природних і розпланувальних рубежів. До зони охоронюваного ландшафту включаються природні утворення та/або такі, що мають переважно природний характер (поля, городи, сади, сквери, парки, місця традиційної розосередженої забудови тощо), які складають традиційний характер середовища пам`яток або беруть участь у пейзажах, що містять пам`ятки, чи є суттєвими складовими видів на них; пп. 5.4.6, зокрема, - режим використання території охоронної зони, який спрямовується на забезпечення збереження історичного середовища пам`яток і можливість відтворення його втрачених цінних елементів тощо; пп. 5.4.8 - до проектно-регулятивного розділу включають: визначення і опис меж зон охорони пам`яток, що забезпечує їх юридичне оформлення; характеристику режимів використання територій певних ділянок зон охорони пам`яток; пп. 5.4.9 - при описі меж зон охорони пам`яток зазначається, чи встановлено зони охорони окремо для кожної пам`ятки, чи їх об`єднано у комплексні зони охорони у випадку межування або часткового суміщення зон охорони окремих пам`яток. У великих і складних зонах охорони визначаються підзони з різним режимом використання території.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До виключної компетенції сесії міської ради, відповідно до пункту 37 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Обов`язки із забезпечення охорони, планування та впорядкування територій місць поховання, в силу вимог частини 5 статті 8, статті 31, частини 2 статті 23 Закону України "Про поховання та похоронну справу", покладено на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи.

Частиною 6 статті 30 Закону України "Про поховання та похоронну справу", утримання місць поховання забезпечують виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у порядку, встановленому спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері житлово - комунальної політики України.

У Рекомендації Генеральної конференції ООН з питань освіти, науки і культури (1968р.) під терміном "культурні цінності" розуміються: а) нерухомі об`єкти, такі як: місцевості археологічного, історичного чи наукового значення, споруди чи інші об`єкти, які становлять історичну, наукову, мистецьку чи архітектурну цінність, як релігійні, так і світські, в т. ч. архітектурні або традиційні ансамблі, історичні квартали в містах або сільських населених пунктах і етнологічні споруди попередніх культур, які ще й досі знаходяться в доброму стані. Це стосується таких нерухомих об`єктів, як руїни, що збереглися на поверхні землі, а також археологічні чи історичні залишки, виявлені в землі; термін "культурні цінності" охоплює також і їхнє безпосереднє оточення; б) рухомі цінності, що мають культурне значення, в т. ч. цінності в нерухомих об`єктах чи вилучені з них, а також рухомі цінності, приховані в землі, які можуть бути виявлені в місцях, що мають археологічне чи історичне значення, чи інших місцях.

Статтею 9 Рекомендацій передбачено, що Держави-члени мають надавати необхідний пріоритет заходам, необхідним для збереження місцезнаходжень культурних цінностей, яким загрожує небезпека внаслідок проведення громадських чи приватних робіт, аби зберегти історичні зв`язки і середовище. Заходи зі збереження чи врятування культурних цінностей, визначені статтями 22, 23, а саме: необхідно проводити детальні обстеження задовго до початку будь-яких громадських чи приватних робіт, які можуть становити небезпеку для культурних цінностей, щоби визначити: необхідні заходи для збереження важливих культурних цінностей в місці знаходження; заходи щодо збереження і врятування культурних цінностей необхідно вживати задовго до початку громадських чи приватних робіт. У районах, котрі становлять археологічну чи культурну цінність, як-от історичні міста, села, місцевості й райони, що їх варто охороняти в кожній країні відповідним законодавством, початок нових робіт мусить бути поставлений у залежність від обов`язкового проведення попередніх археологічних досліджень. У разі необхідності варто призупиняти роботи з метою забезпечення відповідних заходів для збереження чи врятування культурних цінностей.

Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини (переглянута) визначено, що складовими частинами археологічної спадщини вважаються всі матеріальні залишки та об`єкти, а також будь - які інші сліди існування людства у минулих епохах.

Відповідно до приписів статті 6 Закону України "Про національні меншини в Україні", держава гарантує всім національним меншинам права на національно-культурну автономію: користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови через національні культурні товариства, розвиток національних культурних традицій, використання національної символіки, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, задоволення потреб у літературі, мистецтві, засобах масової інформації, створення національних культурних і навчальних закладів та будь-яку іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Пам`ятки історії і культури національних меншин на території України охороняються законом.

Судом встановлено, що Відповідачу відомо про наявність на території Брюховицької селищної ради об`єкта культурної спадщини - "Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України".

В той же час, територія об`єкта культурної спадщини - "Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України" органами місцевого самоврядування, у встановленому законом порядку не досліджена, меж та режимів використання зон нововиявленої пам`яток не визначено.

Вищенаведене вказує на те, що Відповідачем вимог статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016 щодо об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України" не виконано.

Аналізуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд зазначає, що Відповідач не виконав жодних вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини", ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016 та пунктів 3 та 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" щодо об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України".

Відповідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву та жодних доказів в підтвердження виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" та вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини" чи здійснення інших заходів збереження об`єкта "Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України" у встановленому законом порядку суду не надав.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та про зобов`язання Відповідача виконати вимоги пунктів 3 та 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016 є підставними та обґрунтованими.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень вказаного Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради (, місцезнаходження: 79491, м. Львів, смт Брюховичі, вул. Ясна, 1) щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п. 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Зобов`язати Брюховицьку селищну раду (, місцезнаходження: 79491, м. Львів, смт Брюховичі, вул. Ясна, 1) виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п. 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Визнати протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради (, місцезнаходження: 79491, м. Львів, смт Брюховичі, вул. Ясна, 1) щодо невиконання вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016р., а саме, невизначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Зобов`язати Брюховицьку селищну раду (, місцезнаходження: 79491, м. Львів, смт Брюховичі, вул. Ясна, 1) виконати вимоги ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016р., а саме, визначити межі та режим використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Брюховицької селищної ради (, місцезнаходження: 79491, м. Львів, смт Брюховичі, вул. Ясна, 1) на користь Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Рядянського Союзу (, місцезнаходження: 79054, м. Львів, вул. Кульчицької, 1/94) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 7684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 07.08.2019.

Суддя Мричко Н.І.