Справа № 240/7574/19
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/7574/19

категорія 112030600

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відносно припинення та не виплати мені пенсії за віком за період часу з 01.05.2018 по 31.01.2019 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахування та виплату пенсії за віком, за період часу з 01.05.2018 по 31.01.2019 на загальну суму 13158,00грн.

В обґрунтування позову вказує, що невиплата пенсії за період починаючи з 01.05.2018 по 31.01.2019 (включно) порушує її права на належне соціальне забезпечення, дії Відповідача щодо призупинення пенсії протиправними, в зв`язку з чим, я змушена звернутись до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 позовну заяву залишено без руху.

До суду 04 червня 2019 року на виконання вимог ухвали від 17.05.2019 надійшла заява.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали відповідач отримав 12.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відділом документального забезпечення суду 26 червня 2019 року зареєстровано відзив на позовну заяву у якому відповідач вказує, що Позивачка перебуває на обліку в Коростенському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.02.2019 року по даний час, про що і сама зазначає в своїй позовній заяві. Макет пенсійної справи на даний час перебуває в Коростенському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, який попередньо за заявою позивачки був запрошений з Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. До ГУ ПФУ макет пенсійної справи не передавався.

Отже, ГУ ПФУ в даній справі не може виступати в якості відповідача, оскільки жодних рішень про припинення виплати пенсії Позивачу не виносило. Крім цього, призначення та виплата пенсій на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не відноситься до компетенції головних управлінь Пенсійного фонду України. Вважаємо, що наявні всі правові підстави щодо відмови в задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ як таких, що звернуті до неналежного відповідача.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 призначено справу до судового розгляду на 22.07.2019.

До суду 18 липня 2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подала клопотання про залучення до справи в якості другого відповідача Коростенське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Ухвалою суду від 22.07.2019 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено. Залучено до участі у справі в якості другого відповідача Коростенське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Розгляд справи відкладено на 05.08.2019.

Копію ухвали направлено на адресу Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримане представником за довіреністю Барановська 27 червня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 55).

До суду 02 серпня 2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 05.08.2019 подала до суду заяву про розгляд у письмовому провадженні.

Представник Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до суду не прибув, відзив на позовну заяву не надіслав.

Відповідно до протоколу судового засідання від 05.08.2019, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, визначеними ст.ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями довідки від № від 19.01.2015 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО (а.с. 19), пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Згідно довідки НОМЕР_3 від 27.11.2018 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копія якої міститься в матеріалах адміністративної справи (а.с. 20), ОСОБА_1 взято на облік в Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради.

Встановлено, що 29.11.2018 позивач звернулася до Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою у якій просить запросити пенсійну справу з м. Овруч (а.с. 60).

Як вбачається з доповідної записки, яка міститься в матеріалах пенсійної та копія якої долучена до матеріалів адміністративної справи, пенсійна справа ОСОБА_1 взята на облік в Коростенському об`єднаному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із 01.02.2019 з електронної справи яка надійшла 07.02.2019. Згідно додаткового атестату вихідний номер 1145/0315 від 29.01.2019 ОСОБА_1 виплачено пенсію по 30.04.2018 в розмірі 1452,00 грн. Виплата пенсії за період із 01.05.2018 по 31.01.2019 в сумі 13158,00 не проводилась (а.с. 64)

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо виплати пенсії.

Листом №Л-1871 від 24.04.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, окрім іншого, повідомив ОСОБА_1 про те, що вона перебуваєте на обліку в Коростенському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримуєте пенсію за віком, як внутрішньо переміщена особа, виплата якої проводиться згідно з електронною пенсійною справою. Роз`яснено, що згідно з рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 21.12.2018 №106 та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.11.2018 НОМЕР_3 Вам з 01.11.2018 поновлено виплату пенсії. За період з 01.05.2018 по 31.01.2019 нараховано: відкладену доплату пенсії в сумі 8712,00 грн (з 01.05.2018 по 31.10.2018) та поточну доплату в сумі 4446, 00 грн (з 01.11.2018 по 31.01.2019). Виплата доплати пенсії за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 8712,00 грн буде проведена після затвердження відповідного порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. З питання можливості виплати поточної доплати в сумі 4446,00 грн надіслано запит до Пенсійного фонду України (а.с. 22).

Вважаючи відмову у виплаті пенсії за період із 01.05.2018 по 31.01.2019 необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до п.п. 5 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 28.12.2014 №28- 2, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Підпунктом 7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління №28-2 від 22.12.2014 визначено, що управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коростенському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.02.2019 та отримує пенсію за віком (а.с. 21), а тому обов`язок призначення, перерахунку та виплати пенсії покладено саме на даного суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у межах своїх повноважень розглянуло заяву ОСОБА_1 та надало інформацію на звернення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Згідно вимог ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Приписами ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону №1058-IV. Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509.

Кабінет Міністрів України 08 червня 2016 року прийняв постанову №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з вимогами пункту 11 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Із системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що після поновлення виплати пенсії пенсіонеру територіальний орган Пенсійного фонду України має виплатити пенсіонеру суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, за минулий час у порядку, визначеному статтею 46 Закону №1058-IV.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Однак, як вже вище зазначено, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

Суд відмічає, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом закон це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Відповідно, посилання на відсутність визначеного постановою Кабінету Міністрів України порядку виплати пенсії за минулий період, відмінного від порядку, визначеного статтею 46 Закону №1058-IV, як на перешкоду виплати заборгованості позивачу, є безпідставними.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону №1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Матеріалами справи підтверджується та Коростенським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не спростовано, що пенсія за період 01.05.2018 по 31.01.2019 ОСОБА_1 не виплачена дотепер, що свідчить про протиправну бездіяльність Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Суд констатує, що відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1058 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначається виключно законами України про пенсійне забезпечення та не можуть регулюватися підзаконними актами.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні від 03.05.2018 Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №805/402/18 про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості по пенсії із 01.05.2018 по 31.01.2019, у зв`язку з чим бездіяльність Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є протиправною.

Суд також акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Таким чином, суд дійшов висновку, що здійснивши нарахування позивачу пенсії минулих періодів, Коростенське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області безпідставно, всупереч вимог статті 46 Закону №1058-IV не виплатило ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії, що утворилася за період з 01.05.2018 по 31.01.2019.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №27 від 01.06.2019 (а.с.4).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період із 01.05.2018 по31.01.2019.

Зобов`язати Коростенське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Грушевського, 16/1, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком, за період часу з 01.05.2018 по 31.01.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) документально підтверджені судові витрати у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 07 серпня 2019 року.

Суддя О.В. Лавренчук