Справа № 520/6311/19
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
02 серпня 2019 р. справа № 520/6311/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на військову посаду 15.08.2016 року та переїздом в інший населений пункт;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на військову посаду 15.08.2016 року та переїздом в інший населений пункт;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2019 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Суд зазначає, що дана адміністративна справа не належить до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження та має незначну складність.

Відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями ст.ст. 258, 262 КАС України, якою унормовано що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Зважаючи на наявність відзиву на позовну заяву та те, що тридцятиденний строк з дня відкриття провадження у справі сплинув, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 15 серпня 2016 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 та позивачем, громадянкою України ОСОБА_1 , було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 15.08.2016 року № 135 рс позивач зарахована на військову службу у Збройних Силах України за контрактом на посаду санітарного інструктора медичного пункту протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_4 , де проходила військову службу за контрактом до 01.03.2019 року. Наказом командира військової частини від 02.01.2019 року № 1-РС позивач звільнена з військової служби в запас та виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.03.2019 року. Після отримання витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.03.2019 №4 позивач дізналася про порушені права, а саме їй не була виплачена підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення, з 15.08.2016 року по 01.03.2019 рік не виплачувалась індексація грошового забезпечення, не виплачено матеріальну допомогу на вирішений соціально-побутових питань. Позивач вважає, що вказаними діями відповідача порушено його права, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується з наступних підстав. Підйомну допомогу при службових переміщеннях не нараховано, оскільки військовослужбовець не звертався з відповідним рапортом до командування військової частини, тому відповідний наказ на її виплату у військовій частині не видавався. При цьому військовослужбовець не надавав документи, які підтверджують фактичну зміну місця проживання, що унеможливлює визначити право на отримання підйомної допомоги. Представник відповідача зазначив, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міноборони не було. Окрім цього, на думку представника відповідача, індексація не є обов`язковою складовою грошового забезпечення, вона не входить до його складу, здійснюється у випадках передбачених законом та згідно з Порядком затвердженим Кабінетом Міністрів України. Щодо не виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань представник відповідача вказав, що обсяги на виплату матеріальної допомоги до військової частини НОМЕР_2 не доведені, відповідно командиром військової частини НОМЕР_2 не приймається рішення щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що 15 серпня 2016 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 та позивачем, громадянкою України ОСОБА_1 , було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 15.08.2016 року № 135 рс позивач зарахована на військову службу у Збройних Силах України за контрактом на посаду санітарного інструктора медичного пункту протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_4 , де проходила військову службу за контрактом до 01.03.2019 року.

Наказом командира військової частини від 02.01.2019 року № 1-РС позивач звільнена з військової служби в запас та виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.03.2019 року.

Відносно позовних вимог визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на військову посаду 15.08.2016 року та переїздом в інший населений пункт, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії паспорта позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту адміністративного позову також вбачається, що до військової служби за контрактом ОСОБА_1 фактично мешкала за вказаною адресою.

З 15.08.2016 року по 01.03.2019 рік (окрім періодів перебування на території АТО та ООС) позивач фактично мешкала у казармі військової частини польова пошта НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується актом про перевірку житлово-побутових умов, який затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 05.02.2018 року.

Судом встановлено, що позивач 12.02.2019 року звернулась до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про виплату підйомної допомоги при переміщенні. На підтвердження обґрунтованості вказаного рапорту позивачем було надано витяг з наказу (по стройовій частині) про прийом посади, після прибуття до військової частини НОМЕР_2 , на яку вона була попередньо призначена відповідним командиром (начальником); витяг с послужного списку; копію паспорта 1,2 стор. та прописку; копія ідентифікаційного коду; акт про перевірку житлових умов.

Вказаний рапорт з додатками було подано до відповідача, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції військової частини НОМЕР_2 , відповідно твердження відповідача у відзиві, що військовослужбовець не звертався з відповідним рапортом до командування військової частини не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими позивачем доказами.

При цьому, суд критично ставиться до наданого позивачем листа управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України №116/14/3/789/л від 25.06.2018 року, оскільки зміст вказаного листа жодним чином не свідчить про розгляд звернення саме позивача від 12.02.2019 року, відповідно не може слугувати належним доказом, що дозволяє встановити фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що рапорт позивача від 12.02.2019 року не розглянутий, питання виплати підйомної допомоги при переміщенні позивачу не вирішено, про що свідчить зміст витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №4 від 01.03.2019 року.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року.

Пунктом 12 Указу Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), і за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище.

Присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністром оборони України.

Пунктом 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370 передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 вказаної Інструкції, розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.

Пунктами 4.1, 4.2 пункту 4 вказаної Інструкції передбачено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою. Тим, які переїхали у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини або підрозділу, - у новому пункті постійної дислокації частини (підрозділу) на підставі наказу командира частини про прибуття до місця дислокації.

Окрім цього, відповідно до пункту 18 Інструкції, підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується: якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей.

Підставою для її виплати є, зокрема, переїзд до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду під час проходження військової служби за контрактом.

Підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що позивач переїхала з місця постійної реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , до казарм військової частини польова пошта НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , тобто інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на посаду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що військовою частиною НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 12.02.2019 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на військову посаду 15.08.2016 року та переїздом в інший населений пункт.

Відносно позовної вимоги зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на військову посаду 15.08.2016 року та переїздом в інший населений пункт, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин суд у даній справі, виконуючи завдання адміністративного судочинства в порядку ст.2 КАС України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача, як суб`єкта владних повноважень, поза межами перевірки за названими критеріями згідно вищезазначеної статті, тобто суд не повноважний щодо вчинення дій по зобов`язанню відповідача призначити та виплатити позивачу підйомну допомогу.

Суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі за позовом ТОВ Аскоп-Україна до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Згідно з вимогами ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.02.2019 року про виплату підйомної допомоги при переміщенні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відносно позовних вимог визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року, судом встановлено наступне.

Позивач наполягає, що в період проходження нею військової служби з 15.08.2016 року по 01.03.2019 рік індексація грошового забезпечення не виплачувалась. Вказаний факт не заперечувався відповідачем, доказів відповідних нарахувань індексації та виплати матеріали справи не містять.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін поділений на 100 відсотків, що передбачено абз.6 п.4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2016, 2017, 2018 роки в цілому складає відповідно - 112,4%, 113,7% та 109,8%.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 вказаної постанови, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання представника відповідача, що індексація не є обов`язковою складовою грошового забезпечення, вона не входить до його складу, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Окрім того, в силу положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, судом встановлено наступне.

Згідно із статтею 17 Конституції України, Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України".

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 цієї постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 704, видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Відповідно до пунктів 2, 4 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення включає одноразові додаткові види грошового забезпечення, до яких належать, зокрема, допомоги.

Грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.

Згідно із пунктами 1, 7, 9 розділу ХХIV Порядку № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2019 №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» передбачено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород).

Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.

У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання та розмір потреби.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що позивач подав за підпорядкуванням рапорт (вх. від 12.02.2019 №618) про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. До вказаного рапорту позивачем було додано довідки з лікарні, які стали підставою для порушення клопотання.

Судом встановлено, що відповідачем вказаний рапорт не розглянуто, відповіді позивачу не надано, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу не нарахована та не виплачена, доказів звотонього представник відповідача до суду не надав.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача підставою для ненадання позивачу цієї матеріальної допомоги відповідачем вказано відсутність фінансування на вказані цілі. Зокрема відповідачем повідомлено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на ці цілі. Граничні обсяги доводяться розпорядженням забезпечуючого фінансового органу.

Проте, суд наголошує на тому, що відповідач будь-яких доказів відсутності фінансування чи вчинення ним дій, спрямованих на отримання такого фінансування, не надав, до відзиву на позов не надано жодного документа, який би доводив твердження відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що військовою частиною НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 12.02.2019 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Відносно позовної вимоги зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин суд у даній справі, виконуючи завдання адміністративного судочинства в порядку ст.2 КАС України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача, як суб`єкта владних повноважень, поза межами перевірки за названими критеріями згідно вищезазначеної статті, тобто суд не повноважний щодо вчинення дій по зобов`язанню відповідача призначити та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі за позовом ТОВ Аскоп-Україна до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Згідно з вимогами ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.02.2019 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в частині:

- визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту позивача від 12.02.2019 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на військову посаду 15.08.2016 року та переїздом в інший населений пункт та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.02.2019 року про виплату підйомної допомоги при переміщенні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року;

- визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту позивача від 12.02.2019 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.02.2019 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо вимоги позивача стосовно встановлення судового контролю, суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 12.02.2019 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на військову посаду 15.08.2016 року та переїздом в інший населений пункт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 12.02.2019 року про виплату підйомної допомоги при переміщенні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 15.08.2016 року по 01.03.2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 12.02.2019 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 12.02.2019 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.08.2019 року.

Суддя Біленський О.О.