Справа № 200/4938/19-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 р. Справа№200/4938/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., при секретарі судового засідання Мангуш З.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області при призначенні його пенсії був узятий індивідуальний коефіцієнт середнього заробітку 1,92333. При цьому, вважає, що управління Пенсійного фонду незаконно використовувало для розрахунку пенсії даний індивідуальний коефіцієнт середнього заробітку, так як найбільш вигідним для розрахунку коефіцієнта були на момент призначення його пенсії, індивідуальний коефіцієнт середнього заробітку 2,43. Даний коефіцієнт розрахований з заробітних плат за період часу з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року, закріплених в довідці про заробітну плату, яку мав пенсійний фонд на момент розрахунку його пенсії, у зв`язку з чим, відповідач зменшив розмір пенсії, який підлягає до виплати на 705,46 гривень. Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Тому позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідача з проведення розрахунку пенсії з урахуванням індивідуального коефіцієнта середнього заробітку 1, 92333; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з використанням індивідуального коефіцієнта середнього заробітку 2, 43; зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість по пенсії з моменту призначення пенсії по день перерахунку, у урахуванням фактично отриманої позивачем пенсії.

Через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що з 16.10.2015 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах, при чому для обчислення пенсії було використано заробіток за даними персоніфікованого обліку. Заробіток для обчислення пенсії враховано за період з 01.01.1987 року по 30.06.2000 року та за період з 01.07.2000 року по 30.11.2009 року на підставі даних системи персоніфікованого обліку. Середній заробіток для обчислення пенсії складає 7240,18 грн (1,92333 х 3764,40 грн.), де : 1,92333 - індивідуальний коефіцієнт заробітку (після оптимізації); 3764,40 грн. - показник заробітної плати, що застосовується для призначення пенсії у 2017 році. З 01.10.2017 року розмір пенсії позивача склав 3374, 31 грн., де : 3107,27 грн. - основний розмір пенсії (7440 х 0,42917); 75,18 грн. - доплата за понаднормативний стаж за 7 років (1074,00 х 7 %); 191,85 грн. - доплата до старого основного розміру пенсії (01.10.2017 року). Крім того, внаслідок проведеного перерахунку по заяві ОСОБА_1 від 01.03.2018 року сума коефіцієнтів заробітної плати зменшилася з 274,41643 до 267,34328, проте індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії після проведення оптимізації заробітку збільшився з 1,54167 до 1,92333, що в свою чергу спричинило збільшення розміру пенсії позивача, оскільки даний коефіцієнт використовується у формулі для обчислення пенсії. На підставі зазначеного, відповідач просив позивачу відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження по справі № 200/4938/19-а. Розгляд адміністративної справи № 200/4938/19-а визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 21.05.2019 року о 09 год. 10 хв.

Pозгляд справи № 200/4938/19-а перенесено з 21.05.2019 року на 23.05.2019 року о 09:10 год. у зв`язку з відрядженням судді.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року витребувано у Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області копії пенсійної справи ОСОБА_1 , засвідченні відповідно до вимог чинного законодавства. Оголошено перерву у підготовчому засіданні по адміністративній справі до 09-15 год. 12.06.2019 року. Продовжено строк підготовчого провадження, - на тридцять днів з ініціативи суду.

Pозгляд справи № 200/4938/19-а перенесено з 12.06.2019 року на 18.06.2019 року о 09:15 год. у зв`язку з відрядженням судді.

Ухвалою суду від 18.06.2019 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено судовий розгляд по суті на 09 годину 15 хвилин 17 липня 2019 року.

У судове засідання позивач та представник відповідача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (РНОКПП 42171861) орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 (далі за текстом - Положення № 384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач з 16.10.2015 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, призначену за списком № 1 відповідно до статті 114 п. "а" за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Відповідно до протоколу про призначення пенсії ОСОБА_1 призначено пенсію з 16.10.2015 року. З 01.10.2017 року розмір пенсії позивача склав 3 374, 31 грн, де: коефіцієнт стажу без урахування кратності 0,42917, коефіцієнт стажу з урахуванням кратності (515/100 * 12)*1) - 0,42917, розмір пенсії за віком (ст. 27) - 3107,27 грн., доплата за понаднормований стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) - 75,18 грн., доплата до старого основного розміру пенсії (01.10.2017 року) - 191,86 грн (а.с.13).

Згідно розрахунку заробітної плати (довідки) вбачається, що заробіток для обчислення пенсії врахований за період з 01.01.1987 року по 30.06.2000 року та за період з 01.07.2000 року по 30.11.2009 року (а.с.13 зворотній бік).

Листом відповідача за № 1885/34-2/03 від 11.02.2019 року на запит позивача повідомлено, який страховий стаж враховано при призначені пенсії та який, в свою чергу, визначено коефіцієнт (а.с.7).

Не погодившись з такою відповіддю пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірні відносини виникли внаслідок неправомірного, на думку позивача, застосування відповідачем при призначенні пенсії позивачу індивідуального коефіцієнта середнього заробітку 1,92333 замість необхідного 2,43.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (чинного на момент призначення пенсії) розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де:

П розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно статті 40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За змістом зазначених норм Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Заробітна плата для обчислення пенсії в обох випадках розраховується за формулою, наведеною в частині другій статті 40 Закону № 1058:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць

(Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Таким чином, у наведеній формулі обчислення заробітної плати

Зп = Зс х (Ск : К) змінними показниками будуть (Ск : К).

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Суд зазначає, що коефіцієнт заробітної плати є співвідношенням між заробітною платою, яку особа фактично отримує в певний місяць, з якої сплачено страхові внески, до середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за цей місяць, і безпосередньо залежить від величини отримуваної особою, в даному випадку заробітної плати позивача. Зазначений коефіцієнт визначається щомісячно.

Суд зазначає, що обчислені щомісячні коефіцієнти заробітку підсумовуються та шляхом ділення одержаної суми на кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати, визначається середній коефіцієнт заробітної плати особи (Ск : К).

Разом із тим, суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено право позивача самостійно визначати коефіцієнт заробітної плати для призначення/перерахунку пенсії, це є повноваженнями органу Пенсійного фонду України.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

З аналізу положень статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, однак за бажанням пенсіонера також може враховуватися заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Отже, законодавець не визначає альтернативи у виборі заробітної плати для обрахунку пенсії, а саме або врахування заробітної плати за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, або врахування заробітної плати (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу після 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Суд вказує на те, що законодавець чітко визначив обов`язкове врахування Пенсійним фондом України при обчисленні пенсії заробітної плати (доходу) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Таким чином, відповідачем для обчислення пенсії була врахована заробітна плата за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 року по 30.11.2009 року.

Крім цього, суд зазначає, що згідно приписів законодавства України, що регулює пенсійне забезпечення призначення пенсії з використанням заробітної плати лише за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року законодавством не передбачено, оскільки відповідно до вимог ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року, що спростовує розрахунки позивача, які наведені в обґрунтування позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до вимог ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Крім цього, вищезазначене рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, яке відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

У відповідності до вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

З наведеного вбачається, що відповідачем позивачу призначена та виплачується пенсія в порядку та у розмірі, що передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові у задоволенні позовних вимог судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Зелінського, будинок 27А) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб