Справа № 520/1039/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 р. Справа № 520/1039/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 (суддя Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 05.04.19) по справі № 520/1039/19

за позовом Державної установи "Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України"

до Північно-східного офісу Держаудитслужби

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна установа "Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд: скасувати вимогу про усунення порушень №20-07-25/6091 від 27.09.2018 року щодо усунення порушень законодавства, винесену відносно Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України.

В обґрунтування позову зазначено, що вимога про усунення порушень №20-07-25/6091 від 27.09.2018 року є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідно до п. 1.2.5.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північно-східного офісу Держаудитслужби на III квартал 2018 року та на підставі направлення від 04.09.2018 № 686, виданого в. о. начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби, головним державним аудитором Фалько О.Г. проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (далі по тексту -Інститут) за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 року.

За результатами ревізії складений 13.09.2018р. за № 07-10/17 акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 року (далі по тексту - акт ревізії).

Висновками, викладеними фахівцем Північно-східного офісу Держаудитслужби в акті ревізії від 13.09.2018 № 07-10/17, визначено порушення Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України одного з основних принципів бюджетного законодавства України, обумовленого ч.8 ст. 7 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI, а саме: бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями", які, в свою чергу, визначені для IT НААН державною бюджетною програмою за КПКВК 6591060 „Фундаментальні дослідження, прикладні наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням у сфері агропромислового комплексу, підготовка наукових кадрів, фінансова підтримка технічного забезпечення наукових установ, розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання" на 2015-2018 роки.

При цьому, вказаним актом ревізії встановлено незаконне використання IT НААН асигнувань вказаної бюджетної програми на загальну суму 319723,72 грн. на виплату заробітної плати працівникам установи за час їх перебування у відрядженнях з метою виконання зобов`язань за господарськими договорами, укладеними з іншими споживачами на комерційній основі на надання платних послуг (факти, які зафіксовано наказами директора IT НААН), що не передбачено вищевказаною бюджетною програмою.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993№ 2939 ХІІ (із змінами) директору ІТ НААН направлено вимогу щодо усунення виявлених порушень від 27.09.2018 № 20-07-25/6091 з строком зворотного інформування про усунення порушень в строк до 26.10.2018 року.

Позивач не погодився із такою вимогою відповідача та оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що висновки відповідача про незаконне покриття витрат спеціального фонду IT НААН коштами загального фонду бюджету на загальну суму 319723,72 грн., чим порушено ст. 13 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI, п.п. 19, 49 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 (далі - Порядку №228) знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а отже і вимога про усунення порушень Північно-східного офісу Держаудитслужби України від 27.09.2018 року № 20-07-25/6091 винесена контролюючим органом на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірною.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що воно підлягає скасуванню з таких підстав.

Так, колегією суддів встановлено, що у періоді, який перевірявся, позивачем виконувались наукові дослідження та розробки в галузі тваринництва за темами, затвердженими Президією НААН, фінансування яких здійснювалось за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 6591060 "Фундаментальні дослідження, прикладні наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням у сфері агропромислового комплексу, підготовка наукових кадрів, фінансова підтримка технічного забезпечення наукових установ, розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання".

Паспортами бюджетної програми КПКВК 6591060 "Фундаментальні дослідження, прикладні наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням у сфері агропромислового комплексу, підготовка наукових кадрів, фінансова підтримка технічного забезпечення наукових установ, розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання" на 2015-2018 роки передбачено видатки виконавців бюджетної програми виключно на проведення наукових досліджень та розробок, затверджених головним розпорядником бюджетних коштів, тобто НААН.

Умовами договорів, укладених IT НААН з Академією передбачено, що кошти, виділені на виконання робіт з державного бюджету, є цільовими асигнуваннями і не можуть бути використані виконавцем з будь-якою іншою метою.

Також судом встановлено, що позивач поряд з проведенням наукових досліджень та розробок за темами, затвердженими НААН, здійснював надання платних послуг за господарськими договорами, укладеними з суб`єктами господарювання, доходи від яких зараховувалися на спеціальний рахунок бюджету установи.

Крім цього, встановлено, що при дослідженні питання достовірності та обґрунтованості статей витрат на виконання наукових робіт та розробок, затверджених НААН за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 науковим працівникам позивача за час їх перебування у відрядженнях з метою виконання зобов`язань за господарськими договорами про надання послуг, пов`язаних з основною діяльністю інституту, здійснювалась виплата заробітної плати за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Наведені обставини і стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до п. 1 статуту Інституту тваринництва НААН України, затвердженого президентом НААН України 12.04.2018 року, Інститут тваринництва є державною бюджетною, неприбутковою, науковою установою.

Відповідно до п.8 Статуту наукову установу створено з метою науково-дослідної і господарської діяльності у сфері сільського господарства, тваринництва.

Пунктом 46 Статуту передбачено, що наукова установа виконує фундаментальні, прикладні та пошукові дослідження у галузі технологій у тваринництві, розробляє і удосконалює технології у молочному і мясному скотарстві, свинарстві, вівчарстві, конярстві, хутровому звірівництві, системи відтворення, годівлі сільськогосподарських тварин, виконує дослідження з удосконалення існуючих і створення нових селекційних досягнень.

Згідно з п.47 Статуту наукову роботу установа виконує, як правило, за державними програмами, договорами з Академією, договорами з центральними органами виконавчої влади, тощо.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 25.04.2013 року №2 336/13/155-13 штатний розпис - це документ, який установлює для цього підприємства, установи, організації структуру, штати, назви посад, чисельність персоналу й оклади за кожною посадою.

Колегією суддів встановлено, що штатними розписами Інституту тваринництва на 2015, 2016, 2017 та 2018 роки передбачено, що посадовий оклад, надбавки та доплати виплачуються за рахунок загального фонду бюджету.

Колегія суддів зазначає, що вказаними штатними розписами будь-яких штатних одиниць за рахунок спеціального фонду в період з 2015 року по 2018 рік передбачено не було.

Відповідно до ч.1 статті 48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Згідно з ч.1 статті 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно з п.30 статті 2 БК України кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Відповідно до ч.2 п.1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, кошторис має такі складові частини:

загальний фонд, який містить обсяг надходжень із загального фонду бюджету та розподіл видатків за повною економічною класифікацією видатків бюджету на виконання бюджетною установою (далі - установа) основних функцій або розподіл надання кредитів з бюджету за класифікацією кредитування бюджету;

спеціальний фонд, який містить обсяг надходжень із спеціального фонду бюджету на конкретну мету та їх розподіл за повною економічною класифікацією видатків бюджету на здійснення відповідних видатків згідно із законодавством, а також на реалізацію пріоритетних заходів, пов`язаних з виконанням установою основних функцій, або розподіл надання кредитів з бюджету згідно із законодавством за класифікацією кредитування бюджету.

Форма кошторису затверджується Мінфіном.

Відповідно до п.19 Порядку спеціальний фонд проекту кошторису передбачає складення зведення показників спеціального фонду кошторису за всіма джерелами надходження коштів до цього фонду та відповідними напрямами їх використання.

Розподіл видатків бюджету та надання кредитів з бюджету спеціального фонду проекту кошторису проводиться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень, запланованих на цю мету в зазначеному фонді.

Пунктом 23 Порядку встановлено, що видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов`язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов`язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.

При цьому розпорядник бюджетних коштів здійснює коригування обсягів узятих бюджетних зобов`язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов`язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.

Відповідно до п.49 Порядку видатки бюджету та надання кредитів з бюджету спеціального фонду бюджету провадяться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень до цього фонду на підставі кошторисів з урахуванням внесених до них змін.

Видатки спеціального фонду кошторису здійснюються у послідовності, передбаченій пунктом 23 цього Порядку для їх планування.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до кошторисів позивача по КПКВК 6591060 за напрямом видатків "заробітна плата" за рахунок коштів загального фонду передбачено видатки на виплату посадових окладів, надбавок, доплат, матеріальної допомоги та інше згідно зі штатними розписами. За рахунок коштів спеціального фонду по КПКВК 6591060 за напрямом видатків "заробітна плата" передбачено видатки на оплату праці наукових працівників відповідно до виконання договорів НДР та трудових договорів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до кошторисів позивача по КПКВК 6591060 та розрахунків до них, планів використання по КЕКВ 2281 "Дослідження і розробки, окремі заходи розвитку по реалізації державних (регіональних) програм" за напрямом видатків "заробітна плата" оплата праці штатних працівників передбачена тільки за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Оплата праці штатних працівників за час знаходження у відрядженні за рахунок коштів спеціального фонду кошторисами та планами використання Інституту тваринництва не передбачена.

Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" суб`єктами наукової і науково-технічної діяльності є наукові працівники, науково-педагогічні працівники, аспіранти, ад`юнкти і докторанти, інші вчені, наукові установи, університети, академії, інститути, музеї, інші юридичні особи незалежно від форми власності, що мають відповідні наукові підрозділи, та громадські наукові організації.

Згідно з ч.2 статті 33 зазначеного Закону науковим відрядженням вважається відрядження наукового (науково-педагогічного) працівника, аспіранта, ад`юнкта, докторанта на певний строк для проведення наукової або науково-педагогічної роботи, участі в наукових конференціях, симпозіумах, семінарах, наукових школах, експедиціях поза місцем його основної роботи (для аспірантів, ад`юнктів - поза місцем навчання), за наявності запрошення сторони, що приймає, або направлення установи, де працює вчений.

Частиною 4 статті 33 Закону визначено, що фінансування витрат, пов`язаних із науковим відрядженням, може здійснюватися за рахунок коштів загального та спеціального фонду наукової установи (вищого навчального закладу), що направляє особу у наукове відрядження, коштів, передбачених у Державному бюджеті України за відповідною бюджетною програмою, грантів, коштів сторони, що приймає, та інших джерел, не заборонених законодавством.

За штатним науковим (науково-педагогічним) працівником наукової установи (вищого навчального закладу), який виконує наукову (науково-технічну) роботу за договорами цивільно-правового характеру під час відрядження, зберігається заробітна плата, встановлена за основним місцем роботи.

Таким чином, з аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що штатним працівникам, які виконують наукову (науково-технічну) роботу за договорами, за час їх відрядження зберігається заробітна плата, встановлена за основним місцем роботи, що і передбачено кошторисами установи.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13.03.98 № 59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Пунктом 13 Інструкції передбачено, що працівнику, який направлений у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється за всі робочі дні тижня за графіком, установленим за місцем постійної роботи, та відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Колегія суддів зазначає, що оскільки штатними розписами та кошторисами Інституту тваринництва передбачено, що штатні посади утримуються за рахунок загального фонду, то і виплата заробітної плати за час знаходження у відрядженні повинна проводитись за рахунок та в межах затверджених у кошторисах сум. За рахунок коштів спеціального фонду повинна виплачуватись додаткова заробітна плата виконавцям послуг.

Також колегією суддів встановлено, що в акті ревізії зазначено, що постановою КМУ №1084 від 25.08.2004 року, постановою КМУ №830 від 20.07.1996 року та спільного наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України №218/446 від 25.09.2001 року визначено, що оплата праці фахівців наукової установи при наданні ними послуг здійснюється виключно за рахунок коштів замовника.

Проте, колегія суддів зазначає, що даної вимоги не наведено у вказаних вище документах.

Наведене вище також узгоджується з висновком експертного екномічного дослідження №22718 від 28.11.2018 року.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що виконання робіт щодо надання послуг з впровадження та апробації наукових розробок в виробничих умовах є невід`ємною складовою науково-дослідних робіт і пов`язані з основною діяльністю інституту, а саме: виконання наукових досліджень, їх апробація та впровадження на інноваційній основі згідно з тематичним планом Інституту.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана вимога, прийнята у відношенні позивача, є протиправною, викладені в ній обставини порушень позивачем вимог законодавства не підтверджуються, а тому вимога підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 статті 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується квитанцією №21 від 29.01.2019 року, та за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №261 від 11.06.2019 року.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позовних вимог, то вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат та стягнути на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 4802,50 грн.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/1039/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Державної установи "Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України" до Північно-східного офісу Держаудитслужби про скасування вимоги - задовольнити.

Скасувати вимогу про усунення порушень №20-07-25/6091 від 27.09.2018 року щодо усунення порушень законодавства, винесену відносно Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України.

Стягнути на користь Державної установи "Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України" за рахунок бюджетних асигнувань Північно-східного офісу Держаудитслужби судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 4802 (чотири тисячі вісімсот дві грн.) 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 05.08.19.