Справа № 560/964/19
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/964/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

05 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року (рішення прийнято у м. Хмельницькому, дату складання повного тексту рішення та час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податковоих повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №, №, № від 12.02.2019, рішення про застосування штрафних санкцій Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.02.2019 та вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № від 12.02.2019.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 працює в неї продавцем з 13.11.2018, що підтверджується трудовим договором №1 від 13.11.2018. В акті перевірки відсутні будь-які підтверджуючі дані, які б свідчили про правомірність оскаржуваних рішень. Висновки акту ґрунтуються лише на поясненнях осіб (суб`єктивних припущеннях) та, відповідно, визначено податкові зобов`язання всупереч вимогам чинного законодавства.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.06.2019 позов задоволено частково.

4. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 12.02.2019 № в частині визначення грошового зобов`язання за штрафними санкціями в розмірі 5222 (п`ять тисяч двісті двадцять дві) грн.

5. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 12.02.2019 № в частині визначення грошового зобов`язання за штрафними санкціями в розмірі 435 (чотириста тридцять п`ять) грн.

6. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

7. Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим, просить його скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.02.2019, рішення про застосування штрафних санкцій Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.02.2019 та вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № від 12.02.2019.

8. Позивач зазначив про те, що в акті відсутні будь-які підтверджуючі дані, які б свідчили про правомірність оскаржуваних рішень. Під час перевірки не проводився порівняльний аналіз даних бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються фонду оплати праці, розміру заробітної плати, чисельності працівників. Висновки акту ґрунтуються лише на поясненнях осіб (суб`єктивних припущеннях) та відповідно визначено податкові зобов`язання всупереч вимогам чинного законодавства. Тому вважає, що під час перевірки податковий орган дійшов помилкового висновку про порушення підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 167.1 статті 167, п.п. 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, підпункту 176.2 «а» статті 176 ПК України.

9. Вказує, що за відсутності порушень в частині неутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб за 2016 - 2018 роки вимога про сплату боргу (недоїмки) від та рішення про застосування штрафних санкцій є теж протиправними та підлягають скасуванню.

10. Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач зазначив, що в рамках справи № 560/575/19 розгляд якої відбувся у провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду (Рішення від 21.05.2019р.) за позовною заявою фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/57 від 06 лютого 2019 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , викликані та допитані судом, в якості свідків. Останні повідомили суду, що дійсно працюють у позивача з 13.11.2018 на підставі трудових договорів. Щодо пояснень наданих 16.11.2018 ОСОБА_4 вказала, що повідомляючи про випробувальний термін мала на увазі домовленість з ФОП ОСОБА_1 , що у разі незадовільної праці трудовий договір буде розірваний. Разом з тим, оформлення трудових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується трудовим договором № 1 від 13.11.2018, наказом №1 від 12.11.2018 про прийняття на роботу, повідомленням органу ДФС про прийняття працівника на роботу від 22.11.2018 та довідкою Пенсійного фонду України ОК-5 від 08.02.2019р. Оформлення трудових відносин позивача з ОСОБА_4 підтверджується трудовим договором №1 від 13.11.2018, наказом №1 від 12.11.2018 про прийняття на роботу, повідомленням органу ДФС про прийняття працівника на роботу від 22.11.2018 та довідкою Пенсійного фонду України ОК-5 від 08.02.2019. Всі ці документи подавалися із позовною заявою в рамках справи №560/964/19, однак судом не надано належної їм оцінки.

11. Відповідач у апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції, скасовуючи податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 р. № в частині визначення грошового зобов`язання за штрафними санкціями в розмірі 5222 грн та податкове повідомлення-рішення № в частині визначення грошового зобов`язання за штрафними санкціями в розмірі 435 грн, вказав на неправомірність одноразового застосування до платника податку штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50% та 75%, а погодився із застосуванням лише у розмірі 25%, тобто суд першої інстанції не поголися лише із повторним застосуванням до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно ст. 127 Податкового кодексу України. Однак, такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи, оскільки положеннями статті 127 ПК України встановлюється міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулись до чи на момент виплати доходу.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

12. Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений трудовий договір №1. Повідомлення про прийняття вказаного працівника на роботу подано до ГУ ДФС в Хмельницькій області 22.11.2018.

13. З 16.11.2018 по 23.11.2018 контролюючим органом проведена фактична виїзна перевірка з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

14. За наслідками проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки від 26.11.2018 №0404/22-01-13-03/ НОМЕР_1 , яким встановлено, зокрема, використання праці неоформленого найманого працівника ОСОБА_2 .

15. Так, в ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 надала письмові пояснення, згідно з якими позивач використовує працю ОСОБА_2 , яка працює в неї з 11.2016 по 16.11.2018. З 2016 по 2017 вона була зареєстрована підприємцем, з 2017 вона періодично виходила та підмінювала її в зв`язку з малолітньою дитиною. З 25.05.2017 по 16.11.2018 ніяких договорів укладено не було (арк. спр.65).

16. ОСОБА_2 письмові пояснення 16.11.2018 надавати відмовилась на підставі ст.63 Конституції України.

17. З 09.01.2019 по 13.01.2019 Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з найманими працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору до бюджету, правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_1 за період з 01.12.2016 по 30.11.2018.

18. За результатами перевірки складено акт від 22.01.2019 за №0031/22-01-13-03/ НОМЕР_1 , в якому враховано також акт фактичної перевірки від 26.11.2018 №0404/22-01-13-03/ НОМЕР_1 .

19. При цьому, 11.01.2019 ФОП ОСОБА_1 надала письмові пояснення, згідно з яких ОСОБА_2 працювала в магазині "Міланія", з 2016 по 2017 була зареєстрована як фізична особа-підприємець; з 2017 по листопад 2018 р., у разі потреби періодично підмінювала, за що отримувала заробітну плату в розмірі мінімальної. З листопада 2018 року даний працівник був оформлений офіційно згідно трудового договору (арк. спр. 67).

18. Відповідно до наданих пояснень перевіркою встановлено, що за виконану роботу ОСОБА_2 з травня 2017 року по жовтень 2018 року нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 62830,00 грн., в тому числі за 2017 р. - 25600,00 грн., 2018 р. - 37230,00 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за вказаний період. Як наслідок, за вказаний період ФОП ОСОБА_1 не перераховано ПДФО у сумі 11309,4 грн. (в тому числі 2017 p.- 4608,00 грн., 2018 р. - 6701,4 грн.), єдиний внесок в розмірі 13003 грн., військовий збір на суму 942,5 грн. Крім цього, ФОП ОСОБА_1 подано з недостовірними відомостями та не у повному обсязі звіт форми 1 ДФ за I-IV-й квартал 2016-2018 та не відображено суму податку, необхідну до утримання з сум нарахованих даній особі доходів.

19. На підставі акту перевірки від 22.01.2019 за №0031/22-01-13-03/ контролюючим органом складено податкові повідомлення-рішення від 12.02.2019 за № (яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 510,0 грн), № (яким визначено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 11309,4 грн., за штрафними санкціями в розмірі 8049,0 грн, та 1000,66 грн пені), № (яким визначено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 942,5 грн, за штрафними санкціями в розмірі 670,5 грн, та 83,37 грн пені), рішення № від 12.02.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 6255,08 грн та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 12.02.2019 року в сумі 13003,00 грн.

20. Позивач вважає дані рішення та вимогу протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

21. Позивач вважає, що в акті перевірки відсутні будь-які підтверджуючі дані, які б свідчили про правомірність оскаржуваних рішень. Висновки акту ґрунтуються лише на поясненнях осіб (суб`єктивних припущеннях) та, відповідно, визначено податкові зобов`язання всупереч вимогам чинного законодавства.

22. Відповідач зазначив, що фактичною перевіркою від 26.11.2018 №0404/22-01-13- 03/ встановлено факт використання праці одного найманого працівника, а №0405/22-01-13-03/ - двох найманих працівників без належного оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). ФОП ОСОБА_1 занижено базу оподаткування по виплаченій заробітній платі найманим працівникам за перевірений період на 62830,00 грн., і як податковим агентом не нараховано та не перераховано ПДФО під час виплати доходу податковим агентом в сумі 11309,4 грн., єдиного внеску із сум заробітної плати на суму 13003,00 грн., занижено сплату військового збору в сумі 942,5 грн.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

23. Конституція України.

24. Податковий кодекс України.

25. Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

26. Відповідно до п.171.1-171.2 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

27. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

28. Відповідно до пп. 168.1.1. п. 168.1. статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

29. Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

30. Тобто, на особу (податкового агента) покладається обов`язок утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб, у разі нарахування та виплати доходу на користь таких фізичних осіб.

31. Згідно з актом перевірки підставою для висновків про порушення позивачем вимог законодавства щодо неутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору із заробітної плати найманого працівника ОСОБА_2 стали надані двічі самим же позивачем пояснення, в яких вона зазначила про використання праці вказаної особи без належного оформлення трудових відносин, та виплату їй мінімальної заробітної плати.

32. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, як податковий агент, зобов`язаний був з травня 2017 року по жовтень 2018 року своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу (заробітної плати), а також єдиний внесок, незалежно від укладення письмового трудового договору. Також позивач, як податковий агент, зобов`язаний подавати у строки, встановлені законодавством, відповідну звітність. У випадку невиконання цих обов`язків податковий агент має нести визначену законодавством відповідальність.

33. Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

34. Крім того, при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами перевірки, передбачено нарахування пені, порядок визначення якої встановлено ст. 129 ПК України.

35. З урахуванням пояснень позивача про розмір виплаченого працівнику доходу у розмірі мінімальної заробітної плати відповідачем проведено розрахунок податку з доходів фізичних осіб, який підлягав нарахуванню та сплаті позивачем в розмірі 11309,4 грн. (18% від 62830 грн.).

36. На підставі даного розрахунку податковим повідомленням-рішенням № визначено зобов`язання за штрафними санкціями в розмірі 8049,0 грн. (застосовано згідно розрахунку штраф у розмірі 25% (за перший місяць), 50% (за другий) та 75% (за третій та подальші)), а також нараховано 1000,66 грн пені.

37. Проте, суд першої інстанції частково не погодився з даним податковим повідомленням-рішенням №, визнав його протиправним та скасував в частині нарахування штрафних санкцій в розмірі 5222 грн. Суд дійшов висновку про те, що штрафна санкція, виходячи з 25% штрафу, мала б становити 2827 грн.

38. До такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 08 лютого 2019 року у справі №804/8801/17, від 14 травня 2019 року по справі №813/3641/15, згідно з якою підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень (50% та 75% суми податку) застосовуються не за сам факт виявлення будь-якого податкового порушення, а за повторне вчинення діянь. Застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксоване в акті перевірки та у податковому повідомленні-рішенні.

39. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було зафіксовано факту повторного протягом 1095 днів неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, як і не було надано доказів прийняття податкових повідомлень-рішень, якими позивачу були б збільшені суми грошового зобов`язання двічі, тричі протягом року, що передували прийняттю оскарженого податкового повідомлення-рішення.

40. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях позивача відсутні ознаки повторності, оскільки вищевказані порушення податкового законодавства виявлені в ході проведення однієї перевірки, а відтак має бути застосована штрафна санкція в розмірі 25 % на суму виявлених порушень.

41. Щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.02.2019 про застосування штрафної санкції в розмірі 510 грн, то суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки перевіркою встановлено подання податкової звітності не у повному обсязі, тому застосування даного штрафу на підставі п.119.2 ст.119 ПК України є правомірним.

42. Щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 12.02.2019 на суму 13003 грн, то колегія суддів зазначає таке.

43. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464 (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

44. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

45. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

46. Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

47. Наведені норми свідчать, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є похідним від податку на доходи фізичних осіб, і перевіркою встановлено його неутримання на суму 13003 грн.

48. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки за позивачем рахується недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 13003 грн., то контролюючим органом обґрунтовано сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 12.02.2019.

49. Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність дій податкового органу під час прийняття рішення № від 12.02.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в сумі 6255,08 грн, оскільки сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, отже є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону № 2464).

50. Щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.02.2019 про визначення зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 942,5 грн, за штрафними санкціями в розмірі 670,5 грн, та 83,37 грн пені, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

51. Порядок нарахування військового збору встановлений пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, відповідно до якого тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

52. Підпунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

53. Враховуючи наведене та підтвердження правомірності нарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу, та пені, також є правомірним.

54. Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем безпідставно застосовані штрафні санкції у розмірі 25% (за перший місяць), 50% (за другий) та 75% (за третій та подальші), оскільки у діях позивача відсутні ознаки повторності. У зв`язку з чим, суд обґрунтовано дійшов висновку, що у даному випадку має бути застосована штрафна санкція в розмірі 25 % на суму виявлених порушень.

55. Як наслідок, суд першої інстанції правильно частково визнав податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.02.2019 протиправним та скасував його в частині нарахування штрафних санкцій в розмірі 435 грн, оскільки штрафна санкція, виходячи з 25% штрафу, мала б становити 235,5 грн.

56. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що висновки акту ґрунтуються лише на поясненнях (суб`єктивних припущеннях) осіб є безпідставними, оскільки вказані пояснення надані нею самостійно.

57. Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ.

58. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

59. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

60. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

61. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

62. Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційні скарги сторін у справі слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 серпня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.