Справа № 826/10720/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради професійних спілок на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 у справі за адміністративним позовом Закарпатської обласної ради професійних спілок до Кабінету Міністрів України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Фонд державного майна України, Державна судова адміністрація України про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Закарпатська обласна рада професійних спілок звернулась до суду з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що Кабінет Міністрів України в порушення чинних нормативно-правових актів прийнято оскаржуване розпорядження, яким частину будівлі на площі Народній, 5 у м. Ужгороді передано зі сфери управління Фонду державного майна України до іншого органу, який не є суб`єктом управління майном колишніх профспілкових організацій та загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР.

Представники апелянта в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили скасувати, а позов задовольнити.

Представники відповідача, Фонду державного майна України та Державної судової адміністрації України в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/18/16 за позовом Фонду державного майна України до Закарпатської облради профспілок, треті особи: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Закарпатська обласна асоціація товариства «Знання» про визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на об`єкт нерухомого майна, позов задоволено повністю. Визнано право власності на об`єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ФДМУ.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 апеляційну скаргу заступника Закарпатської облради профспілок залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2016 касаційну скаргу заступника Закарпатської облради профспілок залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.02.2017 відмовлено у допуску справи № 907/118/16 до провадження Верховного Суду України.

На підставі рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/18/16 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. прийнято рішення від 02.11.2016 № 32169732 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ФДМУ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації» передано частину будівлі (літер АА') загальною площею 3676,4 кв. м (реєстраційний номер 101) на площі Народній, 5, у м. Ужгороді із сфери управління ФДМУ до сфери управління ДСА.

Наказом ДСА від 12.06.2017 № 743 «Про закріплення нерухомого майна, розташованого на площі Народній, 5 у м. Ужгороді» зазначене нерухоме майно закріплене на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом.

22.06.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Ужгородської міської ради закарпатської області Магою Т.В. прийнято рішення № 35805888 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ДСА.

22.06.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Ужгородської міської ради закарпатської області Магою Т.В. прийнято рішення № 35808111 про державну реєстрацію права оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Вважаючи розпорядження КМУ від 29.03.2017 № 221-р таким, що порушує права, свободи та законні інтереси Закарпатської облради профспілок, остання звернулася до суду із відповідним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що адміністративна будівля на площі Народній, 5 у м. Ужгороді ніколи не перебувала та не передавалась у власність Закарпатській облраді профспілок, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів, а оскаржуване розпорядження прийнято правомірно, що підтверджується, зокрема, фактом проведення правової експертизи відповідного проекту постанови Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження стало звернення ДСА до Першого віце-прем`єр-міністра - Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_1 з проханням посприяти у вирішенні питання покращення умов розміщення судів у місті Ужгороді (вих. № 14-8417/16 від 22.11.2016). Зокрема, в цьому зверненні ДСА зазначала, що Закарпатський окружний адміністративний суд змушений розміщуватися на умовах оренди у двох приміщеннях комунальної та приватної форм власності, загальна площа яких утричі менша від рекомендованої державними будівельними нормами для забезпечення належних умов для роботи суддів та працівників апарату суду. Тому, з огляду на нагальну потребу забезпечення місцевих судів Закарпатської області, які розташовані в м. Ужгороді, відповідними службовими приміщеннями, ДСА з посиланням на судові рішення у справі № 907/18/16, просила Міністра сприяти передачі частини адміністративної будівлі на площі, 5 у м. Ужгороді, загальною площею 3676,4 кв.м до сфери управління ДСА.

До цього звернення ДСА було додано: техніко-економічне обґрунтування щодо доцільності передачі об`єкта нерухомого майна; рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/18/16; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 у справі № 907/18/16.

Відповідно до ст. 49 Закону України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII), Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», ФДМУ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Приписами ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 № 185-V (надалі - Закон № 185-V) передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 3 Закону № 185-V, об`єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об`єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Згідно з ст. 4 вказаного Закону, суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Приписами ст. 5 Закону № 185-V визначено, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, серед іншого, визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

За правилами ч. 1 ст. 6 Закону № 185-V уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема: передають функції з управління об`єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур; ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; дають згоду Фонду державного майна України на передачу об`єктів державної власності до статутних капіталів господарських товариств, у тому числі підприємств з іноземними інвестиціями, що створюються за участю держави; погоджують передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об`єктів комунальної власності в державну власність; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об`єктами державної власності.

В силу ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону, Фонд державного майна України відповідно до законодавства, серед іншого, погоджує (приймає) рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших уповноважених органів управління або Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

Відповідно до статей 5 і 6 Закону № 185-V та з метою забезпечення єдиного підходу під час визначення суб`єктів, які виконуватимуть функції з управління стосовно об`єктів, що повернуті у власність держави, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07.10.2015 № 817 «Про затвердження Порядку визначення суб`єкта управління об`єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб`єкт управління якого не визначений» (далі - Порядок № 817). Цей Порядок встановлює механізм визначення суб`єкта управління об`єктами державної власності, якому передаються повноваження щодо управління майном, що повернуте у власність держави, та іншим державним майном, суб`єкт управління якого не визначений, зокрема: майном загальносоюзних громадських об`єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке розташоване на території України і повернуте у власність держави за рішенням суду, що набрало законної сили.

В контексті викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом, який здійснює управління об`єктами державної власності та в силу закону наділений повноваженнями щодо розпоряджання ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до п. 1, 2 § 30 розділу 4 Регламенту КМУ, затвердженого постановою КМУ від 18.07.2007 № 950 (далі - Регламент) акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень.

Розпорядження Кабінету Міністрів видаються з питань: схвалення концепції реалізації державної політики у відповідній сфері, концепції державної цільової програми та концепції закону, директив, урядової заяви, листа, звернення, декларації, меморандуму тощо; затвердження державної цільової програми, плану заходів; утворення та затвердження складу робочих груп з питань ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; виділення коштів з резервного фонду державного бюджету; делегування повноважень Кабінету Міністрів органам виконавчої влади у передбачених законом випадках; передачі майна; кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

Беручи до уваги, що судовими рішеннями у справі № 907/18/16 визнано за державою в особі ФДМУ право власності на частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м, розпорядження КМУ від 29.03.2017 № 221-р про передачу названого нерухомого майна до сфери управління ДСА прийняте в межах повноважень та у спосіб, наданих відповідачу чинним законодавством.

Як свідчать матеріали справи, ДСА виступає від імені держави власником частини будівлі за адресою: площа Народна, 5 у м. Ужгороді, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наказом ДСА від 12.06.2017 № 743 зазначене нерухоме майно закріплене на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.06.2017 за Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстроване право оперативного управління на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що частина будівлі за адресою: площа Народна , 5 у м. Ужгороді правомірно передана та перебуває у Закарпатського окружного адміністративного суду на праві оперативного управління майном.

В частині доводів апелянта стосовно того, що спірне майно правомірно знаходилось у користуванні Закарпатської обласної ради професійних спілок, а відповідачем порушено процедуру прийняття рішення, що призвело до незабезпечення рівності умов використання приміщення профспілками області та Державною судовою адміністрацією України, то колегія суддів критично оцінює з огляду на те, що суд першої інстанції правомірно спростував такі аргументи наступним.

Так, виконавчий комітет Закарпатської обласної ради депутатів трудящих 17.01.1963 прийняв рішення «Про використання приміщень, які звільняються», яким вирішив погодитись з пропозицією обласної ради профспілок про передачу їй на баланс будинку № 5 на площі Леніна в місті Ужгороді . Проте, давши згоду на передачу будинку № 5 на площі Леніна в місті Ужгороді, Закарпатський облвиконком вийшов за межі своєї компетенції і фактично вирішив питання, яке повинна була вирішувати Рада Міністрів СРСР.

Цей факт встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду № 5011-26/6058-2012 від 02.10.2012. Даним судовим рішенням, яке залишене без змін за наслідками перегляду судом касаційної інстанції, встановлено факт віднесення вказаної будівлі до державної форми власності.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.06.2012 у справі № 5008/1439/2011, яке залишене без змін за наслідками перегляду судом апеляційної інстанції, відмовлено в задоволенні позову Закарпатської облради профспілок про набуття права власності на спірне приміщення.

Суд апеляційної інстанції підкреслює, що передача спірних приміщень на баланс не свідчить про набуття права власності на такі приміщення. Відповідно до пункту 7 роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 02.04.1994 № 02-5/225 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з судовим захистом права державної власності" знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (правова позиція судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 12 червня 2007 року у справі № 3-1584к07/28/18 та від 29 січня 2008 року у справі № 3-4658к07).

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта в частині того, що суд першої оцінки не надав належної оцінки розпорядженню КМУ від 07.12.2011 № 1241-р «Про будівлі військового містечка № 43 в м. Ужгороді» та іншим документам, позаяк апелянтом не зазначено, яким чином зазначені докази підтверджують обгрунтованість позовних вимог та вказують на протиправність оскаржуваного розпорядження.

Судом відхиляються також твердження апелянта стосовно того, що Фондом держмайна не було запропоновано позивачу іншого приміщення, оскільки такі доводи не спростовують право відповідача розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна та не свідчать про порушення процедури прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради професійних спілок залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 05.08.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук