Справа № 640/7210/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7210/19 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря: Суркової Д.О.,

представника третьої особи Юрко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Селянське (фермерське) господарство «Обрій», фізична особа-підприємець Гнатюк К.В., про скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.03.2019 № 696/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Разом з адміністративним позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до набрання законної сили рішенням у даній справі. Заява мотивована тим, що скасування реєстраційних дій, вчинених на виконання спірного наказу, позбавило позивача права власності на земельні ділянки, що свідчить про очевидну протиправність цього наказу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено з огляду на недоведеність обставин, викладених в заяві.

Не погодившись з таким рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, посилаючись на те, що невжиття цих заходів дозволило третім особам вільно розпоряджатися земельними ділянками, що належать йому на праві власності, отже, невжиття таких зроблять неможливим виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2019 в справі № 361/7510/18.

Фізичною особою-підприємцем Гнатюк К.В. надано письмові пояснення, в яких зазначається про відсутність права у позивача на спірні земельні ділянки та відсутності негативних наслідків для нього шляхом видання спірного наказу, з огляду на що просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Представник третьої особи заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача та які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Апелянт обґрунтовує свої вимоги, перш за все, наявністю ознак незаконності оскаржуваного рішення.

Проте, висновок з цього приводу буде зроблено судом за результатами розгляду даного спору по суті.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Разом з тим, дослідженням матеріалів справи встановлено, що між позивачем та третіми особами існує спір навколо земельних ділянок, про які йдеться в наказі Міністерства юстиції України від 07.03.2019 № 696/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Колегія суддів зазначає, що застосування заходів забезпечення позову є виправданим у разі, якщо наявне достатньо обґрунтоване припущення, що їх невжиття може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На переконання колегії суддів, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти подальші реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, на переконання судової колегії, в межах даного спору, співмірними із заявленими позовними вимогами буде вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета позову, зокрема, щодо проведення будь-яких реєстраційних дій пов`язаних з відчуженням (передачею в оренду) земельних ділянок, що на праві власності належали позивачеві.

При цьому, заборона вчиняти реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості не є прийняттям рішення у справі по суті, а є одним із видів інституту забезпечення адміністративного позову, який передбачено нормами процесуального закону. Така заборона носить тимчасовий характер, не скасовує оскаржуване рішення відповідача, а спрямована виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та прийняття судового рішення у справі.

Крім того, інститут заходів забезпечення позову направлений для захисту прав сторони саме у випадках, коли оскарження рішення суб`єкта владних повноважень не зупиняє його дію, тому з метою недопущення настання негативних наслідків до моменту визнання протиправними чи правомірними рішення контролюючого органу слід такі заходи застосовувати, що гарантуватиме принцип непорушності прав сторони.

В даному випадку суд апеляційної інстанції виходить з того, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам, а також будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна, щодо якого скасовані рішення про держану реєстрацію наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2019 № 696/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/7210/19.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.08.2019

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк