Справа № 1.380.2019.000977
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000977
СУДОВЕ РІШЕННЯ
22 липня 2019 року зал судових засідань № 11
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,
секретаря судового засідання Тронки О.В.,
представника відповідача Галузи М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в особі Буського управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -
в провадженні Львівського окружного суду перебувала справа за ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в особі Буського управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
22.05.2019 представник позивача до закінчення судових дебатів у відповідності до ст.ст. 139, 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) подала заяву про вирішення питання про стягнення судових витрат на підставі поданих доказів протягом 5 днів після ухвалення судом рішення.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. 15.07.2019 представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, у зв`язку з її безпідставністю.
Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши заяву про стягнення судових витрат, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, встановив наступне.
01.03.2019 до суду надійшов позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в особі Буського управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням суду від 22.05.2019 позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Буського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, оформлену листом від 15.02.2019 № 4621-29/4621.1-19; зобов`язано Буський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. В задоволенні позовних вимог про здійснення в подальшому паспортного обліку щодо ОСОБА_2 без передачі будь-яких даних про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі, без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру відмовлено повністю.

У вказаному рішенні суду зазначено, що у зв`язку із поданням заяви про вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судом рішення, таке питання буде вирішуватись після подання відповідних доказів.

26.02.2019 між адвокатом Ісканін Марією Стефанівною та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги (далі договір про надання правничої допомоги), за умовами якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту юридичні послуги, перелік яких наведено у п. 2.1. Договору. Клієнт зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати Адвокату гонорар в розмірі, який погоджується сторонами шляхом укладення відповідної додаткової угоди до вказаного договору.

Згідно з додатковою угодою від 12.04.2019 до договору про надання правничої допомоги від 26.02.2019 (далі додаткова угода) сторони погодили гонорар за послуги Адвоката у справі №1.380.2019.000977, який становить:

1500,00 грн. за складення позовної заяви;

1500,00 грн. за складення відповіді на відзив;

1000,00 грн. за участь в 1 судовому засіданні.

Сторони погодили, що приймання передача послуг здійснюється на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з актом приймання передачі надання послуг від 21.04.2019 (далі акт приймання-передачі) Адвокат надав Клієнту наступні послуги:

складення позовної заяви 1500,00 грн.;

складення відповіді на відзив 1500,00 грн.;

участь в судових засіданнях 2000,00 грн.

Згідно з квитанцією від 21.05.2019 позивач перерахував кошти представнику в сумі 5000,00 грн.

Представник позивача подала заяву про вирішення питання про стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги.

При вирішення даної заяви по суті суд виходив з наступного.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №826/856/18, яку суд враховує при прийнятті рішення.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд звертає увагу на те, що договір про надання правничої допомоги від 26.02.2019 носить загальний характер і не передбачає представництво інтересів позивача у конкретній справі.

Крім цього, договір про надання правничої допомоги не містить реквізитів (номеру тощо), а тому неможливо визначити до якого саме договору про надання правничої допомоги від 26.02.2019 укладено додаткову угоду від 12.04.2019. Більше того, акт приймання-передачі не містить посилання на додаткову угоду від 12.04.2019, а лише на договір про надання правничої допомоги від 26.02.2019 без реквізитів та, в якому не міститься розміру грошової винагороди за надані послуги.

Суд, дослідивши квитанцію від 21.05.2019, вважає, що неможливо встановити чи перераховані кошти від позивача на рахунок його представника саме за договором про надання правничої допомоги від 26.02.2019 та додатковою угодою від 12.04.2019, оскільки в графі «призначення платежу» вказано «за надання правничої допомоги» без будь-якої конкретизації.

Суд зауважує, що відповідно до додаткової угоди сторони погодили гонорар зокрема, 1000,00 грн. за участь в одному судовому засіданні. Проте, в акті приймання передачі зазначено інший гонорар за участь в судових засіданнях 2000,00 грн., який не обумовлено ні в договорі про надання правничої допомоги, ні в додатковій угоді.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч.2,3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в договорі про надання правової допомоги визначається порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата). При цьому гонорар має враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з п.2 ч.5 ст.234 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Проте, всупереч наведеним положенням, ні в договорі про надання правничої допомоги, ні в додатковій угоді не вказано час, який затрачений адвокатом на складення позовної заяви, відповіді на відзив та на участь в судовому засіданні.

Крім того, згідно з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого КАС України та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218 (далі Книга обліку доходів та витрат).

Проте, адвокат Ісканіна М.С. не надала доказів ведення Книги обліку доходів та витрат.

Таким чином, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та враховуючи наведені обставини, представником позивача не доведено здійснення витрат на правничу допомогу.

Суд також вважає, що розмір винагороди за надані послуги не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), виходячи з такого.

Справа за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в особі Буського управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в якій адвокат Ісканіна М.С. надавала правничі послуги, є типовою адміністративною справою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/2/18 (806/3265/17). Розмір грошової винагороди 1500,00 грн. за складання позовної заяви, 1500,00 грн. за складання відповіді на відзив та 2000,00 грн. за участь в судовому засіданні не відповідає складності справи.

Суд також звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34- 36), від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі виграти були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що представник позивача ОСОБА_3 не довела розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому в стягненні таких судових витрат, необхідно відмовити.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16, від 06.03.2018 у справі № 335/9232/16-ц, від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, від 24.04.2018 по справі № 814/1258/16, які суд враховує при розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 134, 143, 242, 244, 245, 252 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове судове рішення складене і підписане 01.08.2019.

Суддя А.Г. Гулик