Справа № 160/123/19
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/123/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради «Міськводоканал»
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2019р. у справі №160/123/19
за позовом:Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради «Міськводоканал»
до: третя особа: про:Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області Публічне акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення 1-А типу №10003/0564 - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

27.12.2018р. Комунальне виробниче підприємство Кам`янської міської ради «Міськводоканал» (далі - КВП Кам`янської міської ради «Міськводоканал») за допомогою засобів поштового зв`язку звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області), Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу №10003/0564 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) про визнання дій протиправними та стягнення коштів, судом першої інстанції позов зареєстровано 04.01.2019р. /а.с. 24,7-13/.

Вищезазначений адміністративний позов ухвалою суду першої інстанції від 11.01.2019р. було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків адміністративного позову /а.с. 25-27/ та у встановлений судом строк позивачем було усунуто зазначені недоліки адміністративного позову шляхом надання уточненого позову /а.с. 30,31-37/, у якому , серед іншого, позивачем визначено процесуальне положення Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу №10003/0564 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» як третя особа.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2018р. відкрито провадження в адміністративній справі №160/123/19 за позовом КВП Кам`янської міської ради «Міськводоканал» до ГУ ДФС у Дніпропетровській області, третя особа - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу №10003/0564 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк), про визнання дій протиправними та стягнення коштів та справу призначено до судового розгляду / а.с. 2-4/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві, з урахуванням уточненого позову /а.с.31-37/ на те, що підприємством є платником податків, у тому числі податку на додану вартість (далі - ПДВ) , перебуває на податковому обліку у відповідному територіальному органу ГУ ДФС у Дніпропетровській області, підприємством 04.11.2016р. було укладено договір з «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу №10003/0564 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» банківського рахунку № НОМЕР_1 (в національній валюті) і на виконання договору було відкрито рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 . У подальшому, а саме 12.11.2018р. з поточного рахунку позивача, в порушення умов вищенаведеного договору та податкового законодавства, на підставі інкасового доручення ГУ ДФС Дніпропетровської області №562 від 22.10.2018р. списано кошти в сумі 617209,28 грн. Позивачу стало відомо, що це доручення видано відповідачем на підставі рішення №1 від 27.10.2017р. про стягнення з підприємства податкового боргу з ПДВ у розмірі 1243412,95 грн. з рахунку № НОМЕР_2 . Позивач вважає дії відповідача щодо стягнення з спеціального рахунку позивача № НОМЕР_2 коштів у розмірі 617209,28грн. необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідач не направляв позивачу рішення №1 від 27.10.2017р. чим позбавив підприємство право оскаржити це рішення, судом рішення про стягнення податкового боргу не приймалось, відповідачем доручення на писання коштів у рахунок погашення податкового боргу на підставі рішення №1 від 27.10.2017р. видано та направлено до Банку через один рік після його прийняття, при цьому третьою особою -Банком, це доручення прийнято до виконання та виконано часткового з порушенням умов укладеного з позивачем договору, яким визначено що цей рахунок використовується для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №750 від 09.10.2013р. і використання коштів цього рахунку в інших цілях забороняється, при цьому Банк не звернув уваги на те, що інкасове доручення (розпорядження) чинне лише протягом операційного часу одного банківського дня, і списав кошти 12.11.2018р. на підставі інкасового доручення відповідача №562 від 22.10.2018р. Тому позивач просив суд : - визнати протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо стягнення грошових коштів з рахунку позивача із спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 в сумі 617209,28грн.; - стягнути з Державного бюджету України на користь позивача кошти в розмірі 617209,28 грн., які були списані Банком в рахунок погашення податкового боргу позивача , з зарахуванням стягнутих грошових коштів на наступні реквізити: КВП КМР «Міськводоканал», ; Банк отримувача - ТВБВ-1-А типу №10003/0564 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк»; МФО 305482; р/р НОМЕР_2 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2019р. у справі №160/123/19 у задоволенні позовних вимог КВП Кам`янської міської ради «Міськводоканал» до ГУ ДФС у Дніпропетровській області, третя особа - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу №10003/0564 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», про визнання дій протиправними та стягнення коштів - відмовлено / а.с. 103-110/

Позивач , не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 27.03.2019р., за допомогою засобів поштового зв`язку 20.06.2019р. /а.с. 128/, подав апеляційну скаргу /а.с. 119-124/, яка зареєстрована судом першої інстанції 24.06.2019р., у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 27.03.2019р. у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Адміністративна справа №160/123/19, разом з матеріалами вищезазначеної апеляційної скарги, надійшли до суду Третього апеляційного адміністративного суду 01.07.2019р. та з використанням системи автоматизовано розподілу справ визначено суддю -доповідача у справі, якому 01.07.2019р. були передані матеріали справи та апеляційна скарга позивача / а.с. 129/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019р. у справі №160/123/19 у позивачу поновлено строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції від 27.03.2019р. у справі №160/123/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2019р. у справі №160/123/19 /а.с.130/ та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 14-00 годин 30.07.2019р./а.с. 131/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та спосіб було повідомлено учасників справи / а.с. 132-137/.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 141-142/ заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, яким надано належну оцінку та постановлено у справі обґрунтоване рішення без порушень норм законодавства та просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 27.03.2019р. у цій справі залишити без змін.

Третя особа письмового відзиву на апеляційну скаргу не надала, про день годину та місце розгляду справи повідомлена належним чином / а.с. 134,135/. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився.

У судовому засіданні 30.07.2019р.:

- представник позивача підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 27.03.2019р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі;

- представник відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, та підтримав доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу , просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 27.03.2019р. у даній справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що КВП Кам`янської міської ради «Міськводоканал» () зареєстровано як юридична особа 28.11.2005р., підприємство є платником податків, у тому числі податку на додану вартість (далі - ПДВ) / а.с. 18/.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено апеляційним судом, що на 27.10.2017р. в інтегрованих картках платника податків - КВП Кам`янської міської ради «Міськводоканал» () обліковувався податковий борг з ПДВ в сумі 21138020,24 грн., який виник 15.07.2017р. через несплату платником податку податкових зобов`язань, визначених ним самостійно відповідно до уточнюючих декларацій за період з березня 2016 р. по травень 2017 р./а.с.88-91,49-54/ та рішенням виконуючого обов`язки заступника начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області Кулик О.Б. №1 від 27.10.2017 р., відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах КВП Кам`янської міської ради «Міськводоканал» () /а.с.93-95/.

У подальшому, 12.11.2018р. до відділення Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від відповідача надійшло інкасове доручення (розпорядження) №562 від 22.10.2018 р. з вимогою про стягнення коштів в сумі 1243412,95 грн. по ПДВ з рахунку позивача № НОМЕР_2 на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Кулик О.Б. № 1 від 27.10.2017 р. відповідно до вимог пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України/а.с. 92/ і 12.11.2018 р., банком, третьою особою у справі, здійснено списання в межах наявних коштів на рахунку позивача,а саме у розмірі 626203,67 грн., які відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків - позивача у справі (), 12.11.2018 р. зараховано як надходження до бюджету у рахунок погашення податкового боргу суму у розмірі 617209,28 грн. /а.с.49-54/.

Позивач звернувся до відповідача 13.11.2018р. з листом за вих. №06-06/09-1647 про повернення списаних коштів, посилаючись на заборону накладення стягнень на рахунки зі спеціальним режимом використання, але відповідач листом за вих. №77488/10/04-36-55-09-13 від 12.12.2018 р. повідомив позивача про те, що стягнення з його рахунків за інкасовим дорученням №562 від 22.10.2018 року здійснено відповідно до вимог пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України, і позивач вважаючи, що контролюючим органом порушено порядок винесення рішення про стягнення коштів, звернувся до суду із даним позовом, при цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у цьому адміністративному позові позивачем не оскаржується рішення податкового органу № 1 від 27.10.2017 р. і позивачем під час розгляду судом цієї справи не надавалось доказів стосовно оскарження ним цього рішення у встановленому чинним законодавством порядку та доказів скасування або визнання нечинним цього рішення податкового органу.

З адміністративного позову вбачається, що позивач у справі вважає, що податковим органом рішення № 1 від 27.10.2017 р. прийнято з порушення норм п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України, крім цього це рішення не було направлено позивачу після його прийняття, що фактично позбавило його права оскаржити таке рішення, також позивач зазначає що третьою особою -Банком, грошові кошти в рахунок погашення податкового боргу на підставі інкасового доручення відповідача №562 від 22.10.2018р. були списані з поточного рахунку підприємства із спеціальним режимом використання, що є порушенням оскільки кошти цього рахунку можуть використовуватись лише для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №750 від 09.10.2013р.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовано нормами Податкового кодексу України (далі - Кодекс).

Так, сукупний аналіз положень п.п. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, п.п.14.1.39, 14.1.156, 14.1.175 п.14.1 ст. 14, п. 54.1 ст. 54, п. 57.1 ст. 57 Кодексу дає можливість зробити висновок про те, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом, грошовим зобов`язання платника податків є сума коштів, яку він повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. При цьому таким податковим зобов`язанням платника податків є сума коштів, яку він , у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), а податковим боргом платника податків є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) нарахована, але не сплаченого ним у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, і суми податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, обраховуються самостійно платником податків, окрім випадків визначених податковим законодавством, та зазначається ним у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом і така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою, і платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже враховуючи вищенаведені норми податкового законодавства та приймаючи до уваги, що під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 14.07.2017р. позивач мав податковий борг з ПДВ у розмірі 21138020,24 грн., який утворився внаслідок несплати податкових зобов`язань, визначених ним в уточнюючих деклараціях з ПДВ за період з березня 2016 року по травень 2017 р., і станом на 31.10.2018 року недоїмка з ПДВ складала - 31876656,8 грн., та позивачем не було надано суду під час розгляду справи будь-яких доказів на спростування цих обставин, як і не було надано доказів щодо сплати ним у встановлені чинним податковим законодавством строки суми узгоджених податкових зобов`язань, що свідчить про те, що позивачем у справі під час розгляду справи обставини щодо виникнення, існування та розміру податкового боргу з ПДВ не заперечувались.

Сукупний аналіз положень ст. 61, п.п. 20.1.19 п. 20.1. ст. 20, ст. 95 Кодексу з урахуванням фактичних обставин справи, які були встановлені судом під час розгляду справи та підтверджені належними письмовими доказами , дає можливість зробити висновок про те, що податковим законодавством чітко визначена процедура погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, яка передбачає обов`язкову умову - вручення рішення про стягнення готівкових коштів платнику податку. Що стосується погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків платника у банках, то стягнення податкового боргу у таких випадках здійснюється тільки за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, і вручення рішення про стягнення коштів платнику податків в такому випадку, законом не передбачено, за таких обставин колегія суддів вважає, що податковим органом, який й спірних правовідносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття рішення №1 від 27.10.2017р. не було допущено порушення порядку стягнення коштів, які знаходяться на розрахунковому рахунку позивача, у рахунок погашення податкового боргу позивача, оскільки процедура обов`язкового вручення рішення про стягнення коштів відповідно до положень п. 95.5 ст. 95 Кодексу стосується виключно випадку стягнення готівкових коштів, а у даному випадку відбувалось стягнення коштів з розрахункового рахунку.

Відповідно до п. 11.1 глави 11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за № 377/8976 (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, передбачено, що органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є контролюючі органи.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 11.1 глави 11 цієї Інструкції: з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України); з рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду (пункт 11.2 глави 11 Інструкції ), з метою стягнення коштів стягувач, відповідно до п. 11.4 глави 11 Інструкції, оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 22 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції. У реквізиті "Призначення платежу" інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу. Судове рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Банк, що обслуговує стягувача, приймає інкасові доручення (розпорядження) протягом 10 календарних днів з дати їх складання, а банк платника - протягом 30 календарних днів з дати їх складання. Відповідно до пункту 11.6 глави 11 Інструкції - банк платника приймає до виконання інкасове доручення (розпорядження) стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника.

Враховуючи, що під час розгляду справи позивачем не спростовано факт наявності станом на момент прийняття відповідачем рішення № 1 від 27.10.2017 р. та складання відповідачем інкасового доручення №562 від 22.10.2018 р., у нього податкового боргу з ПДВ у розмірі, що перевищує 5000000,00 грн., у судовому засіданні встановлено, що позивачем грошові зобов`язання з ПДВ протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати (що є умовою застосування п. 95.5 ст. 95 ПК України) не сплачені та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань станом на 27.10.2017 р. / а.с. 49-56/, відповідачем у справі були дотримані правила, встановлені п. 95.5 ст. 95 ПК України щодо прийняття виконуючим обов`язки начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_1 рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у погашення податкового боргу №1 від 27.10.2017 р., яке на момент розгляду справи є чинним, доказів оскарження ані в адміністративному, ані в судовому порядку або про втрату ним юридичної сили, позивачем до суду не надано, то відповідач у справі під час видачі інкасового доручення №562 від 22.10.2018р. діяв у межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством.

Щодо посилань позивача під час розгляду справи на те, що в силу приписів ст. ст. 45,48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення сум, що перебувають на рахунках зі спеціальним режимом використання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №750 від 9 жовтня 2013 р. затверджено:

- Порядок зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання, який поширюється на суб`єктів господарювання, які в установленому законодавством порядку отримали відповідну ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання (далі - ліцензіати);

- Порядок зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання (далі - Порядок №750).

Аналіз положень пунктів 7-9 Порядку № 750 дає можливість зробити висновок про те, що власниками коштів на спеціальному рахунку є ліцензіати, які зобов`язані використовувати кошти із спеціального рахунка виключно для виконання інвестиційних програм згідно з графіком на планований та прогнозний періоди, використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється, і орган ліцензування здійснює контроль за цільовим використанням ліцензіатами коштів із спеціальних рахунків, такий контроль здійснюється шляхом подання ліцензіатами до органу ліцензування разом із звітами про виконання інвестиційних програм звіт про цільове використання коштів із спеціального рахунка. Ліцензіат відповідає за цільове використання коштів із спеціального рахунка, а також за своєчасне відкриття такого рахунка.

У судовому засіданні було встановлено, що між Банком, який є третьою особою у цій адміністративній справі, та позивачем (Клієнт) укладено договір банківського рахунку НОМЕР_1 від 04.11.2016 р., за умовами якого відповідно до законодавства України, в т.ч. Постанови Кабінету Міністрів України №750 від 09.10.2013 р., нормативно-правових актів Національного банку України Банк відкриває Клієнту поточний рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 та надає послуги з розрахункового обслуговування за цим рахунком з урахуванням особливостей його функціонування, встановлених постановою та цим договором, а Клієнт зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг, цей рахунок використовується для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відповідно до Постанови і використання коштів з Рахунку у будь-яких інших цілях забороняється.

Відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Але колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, норми якого серед іншого визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, встановлюють порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства .

Тому стягнення коштів платника податків з банківських рахунків із спеціальним режимом використання у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків не суперечить вимогам Податкового кодексу України, і норми податкового законодавства не встановлюють будь - яких обмежень щодо складання документів (інкасових доручень) спрямованих на погашення боргу при наявності податкового боргу у певного платника податків.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи у їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, і суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок стосовно безпідставності заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі. .

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблено правильний висновок про те, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги задоволенню не підлягають, і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, тому колегія суддів вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 31.01.2019р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі , суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310,315,316,321,322 КАС України, суд,--

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради «Міськводоканал» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2019р. у справі №160/123/19 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття , та може бути оскаржена у строки та в порядку встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено -02.08.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.Є. Чередниченко