Справа № 415/2789/19
Суддя: Фастовець В. М.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ВР № 344771 від 20.03.2019 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121, ч.1 ст. 126 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі, про явку до суду на 05.08.2019 р. була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань та заяв про відкладення розгляду адміністративної справи до суду не надходило. Виходячи з положень ст.268 ч.1, ч.2 КАС України, суд вважає позивача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просить адміністративний позов розглянути за його відсутності та долучити до справи відеозапис події.

Згідно ст. 268 ч. 3 КАС України неприбуття особи не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2019 року відповідачем відносно позивачки було складено протиправну постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 344771, за вчинення правопорушень передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 20.03.2019 о 23 год. 00 хв. у м. Лисичанську по вулиці Сосюри, керувала транспортним засобом, у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла та не пред`явила поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила п.п. 31.4.3 (в), 2.1 (а) ПДР України.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 ч.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд наголошує на тому, що перевірці у такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обов`язком суб`єкта владних повноважень згідно ст.19 Конституції України.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками…, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок дослідження і закріплення доказів у справах про адміністративне правопорушення регламентується наступними нормами КУпАП.

Ст.279 ч.2 - … посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Ст.252 КУпАП - посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.283 ч.2 абз.3 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Окрім того, приписи ст.7 ч.1-3 КУпАП визначають, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї не надано жодного доказу вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП, та відсутні відомості про технічний засіб, на який провадився відеозапис (а.с.7).

Тому суд зазначає, що не може взяти до уваги наданий відповідачем відеозапис, як недопустимий відповідно до ст.74 ч.1 КАС України доказ, в частині, що стосується підтвердження скоєння позивачем правопорушення, тому що в цій частині цей відеозапис є доказом в розумінні ст.251 КУпАП, і підлягав оцінці відповідачем на предмет належності та допустимості під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і накладення адміністративного стягнення на позивача, що прямо передбачено вищенаведеною ст.279 ч.2 КУпАП.

Є неприпустимим прийняття наданого відеозапису як доказу скоєння правопорушення і з огляду на приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи незалежним та безстороннім судом.

Особа, якій не було достеменно відомо ні під час розгляду справи, ні з постанови про накладення адміністративного стягнення про існування доказів можливого скоєння нею правопорушення вправі розраховувати на поважність причин не пред`явлення їй такого доказу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення.

За таких умов, суд, приймаючи такий доказ, фактично легітимізує порушення з боку суб`єкта владних повноважень порядку оформлення доказів під час розгляду справ про адміністративне правопорушення, нівелює вимоги ст.7 КУпАП для суб`єкта владних повноважень щодо суворого додержання законності під час розгляду справ про адмінправопорушення, та відсутністю правових наслідків зазначеного порушення суб`єкта владних повноважень явно стає на його бік, чим у свою чергу порушує право на безсторонній суд.

З наведеного випливає, що у суду відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивачки відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Аналогічна позиція викладена і у постанові ВС від 26 квітня 2018 р. у справі №338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Також, аналогічні висновки стосовно відсутності у постанові про накладення адміністративного стягнення посилання пристрій, на який зроблений відеозапис, як на суттєве порушення при накладенні адміністративного стягнення, викладені у постанові ВС від 30 травня 2018 р. в адміністративному провадженні №К/9901/29775/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74407705).

Тому позов в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ст.121 ч.1 КУпАП підлягає задоволенню.

Не було підстав і для накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно ст.19 Констиуції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» вказано, що водій повинен пред`явити страховий поліс у випадках передбачених законодавством.

У п.21.2 і 21.3 ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону від 10.11.2015 р.) , зазначено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Суд акцентує увагу на тому, що хоча особа під час керування транспортним засобом і зобов`язана мати при собі страховий поліс та пред`являти його на вимогу, зокрема працівників Нацполіції, - вказане положення п.21.3 необхідно розглядати у комплексі з положенням п.21.2 цієї ж статті закону.

Тому суд робить висновок, що спеціальним Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює правовідносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чітко визначені всього два випадки, коли уповноважені особи визначених цим же Законом органів, зокрема і Національної поліції, мають право контролювати наявність договорів страхування шляхом вимоги пред`явлення страхового полісу. Це випадки складення протоколу про адміністративне правопорушення чи накладення на особу адміністративного стягнення (якщо коли протокол про адміністративне правопорушення не складається) та складання матеріалів про дорожньо-транспортну подію, оскільки саме у цих двох випадках у особи може виникнути цивільно-правова відповідальність перед 3-ми особами.

Такий висновок базується також і на положеннях ст.32 Закону «Про Національну поліцію», яка передбачає чітко визначені випадки, коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи тощо.

Тобто право працівника органів Нацполіції вимагати у особи документи не є абсолютним і обмежується випадками, передбаченими законодавством.

Передбачив законодавець обмеження прав працівників органів Національної поліції і у інших випадках, наприклад у ст.35 Закону «По Національну поліцію» викладений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

З огляду на положення ст.19 Конституції України суд вважає, що відповідач не мав законних підстав вимагати у позивачки надання страхового полісу, оскільки склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП в діях позивачки був відсутній, а відповідно і відсутня підстава для перевірки наявності полісу обов`язкового страхування.

Тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

В порядку ст. 139 КАС України, судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246, 268-270, 286КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ВР № 344771 від 20.03.2019 командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.1 ст.121 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за, ч. 1 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП закрити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: