Справа № 560/1620/19
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1620/19
РІШЕННЯ

іменем України

31 липня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

за участю:секретаря судового засідання Нетичай Ю.В. представника позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача: Лисої О.В.,
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28 серпня 2018 року про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_3 період його роботи з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року в Хачковському радгоспі та з 27.08.1985 року по 25.03.1987 року на Руставському металургійному заводі.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві та у відповіді на відзив позивач зазначив, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи з дитинства довічно. Його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Республіці Польща.

Вказав, що в разі смерті особи у віці 58 років страховий стаж, необхідний для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, становить 14 років. Вважає, що починаючи з 05.12.2016 у нього виникло право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зазначив, що 29.05.2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.08.2018 року йому було відмовлено у призначенні такої пенсії, оскільки в належній батькові - ОСОБА_3 , трудовій книжці НОМЕР_1 - НОМЕР_2 , виданій 01.08.1976, періоди роботи з 01.08.1976р. по 09.08.1985р. у Хачковському радгоспі не враховані, оскільки дата наказу про прийняття дописана іншим чорнилом та з 27.08.1985р. по 25.03.1987р. на Руставському металургійному заводі, оскільки в наказі на звільнення з роботи містяться виправлення.

Позивач вважає таке рішення відповідача необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 28.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.06.2019 у цій справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, ухвалою від 26.06.2019 року відмовив у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про залишення позовної заяви ОСОБА_2 за період з 03.02.2018 по 23.05.2019 без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би йому необхідний для призначення пенсії по 3 групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу. Зокрема, в разі смерті особи у віці 58 років страховий стаж, необхідний для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника становить 14 років. Згідно наданих документів (трудової книжки від 01.08.1976 року ЗТ НОМЕР_2 , архівної довідки про стаж та заробітну плату від 25.05.2017 р. №349/01-33) та відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж годувальника становить 3 роки 18 днів. Зазначив, що до страхового стажу годувальника не враховано періоди роботи з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року у Хачковському радгоспі, оскільки дата наказу про прийняття дописано іншим чорнилом та з 27.08.1985р. по 25.03.1987р. на Руставському металургійному заводі, оскільки в наказі на звільнення з роботи містяться виправлення.

Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства першої А групи довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії ХМ №225371.

29.05.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника, за померлого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.08.2018 року, ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у померлого годувальника.

Також, листом від 05.09.2018 року №30141/03 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомлено позивача, що згідно наданих документів (трудової книжки від 01.08.1976 року ЗТ НОМЕР_2 , архівної довідки про стаж та заробітну плату від 25.05.2017 р. №349/01-33) та відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж годувальника становить 3 роки 18 днів. До страхового стажу годувальника не враховано періоди роботи з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року у Хачковському радгоспі, оскільки дата наказу про прийняття дописано іншим чорнилом та з 27.08.1985р. по 25.03.1987р. на Руставському металургійному заводі, оскільки в наказі на звільнення з роботи містяться виправлення.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону України №1058-IV).

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон України №1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Згідно з п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція № 58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Із дослідженого в судовому засіданні оригіналу трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , копія якої міститься в матеріалах справи вбачається, що в трудовій книжці ОСОБА_3 зроблено запис №1 від 01.08.1976 року відповідно до якого зазначено, що на підставі наказу №24 від 01.08.1976 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу в Хачковський радгосп різноробочим, та відповідно до запису №2 від 09.08.1985 року (наказ №28 від 09.08.1985 року) - звільнений із Хачковського радгоспу, в зв`язку з переїздом на нове місце проживання, також в трудовій книжці ОСОБА_3 зроблено запис №3 від 27.08.1985 року відповідно до якого зазначено, що на підставі наказу №105 від 26.08.1985 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу в Руставський металургійний завод слюсарем по ремонту металургійного обладнання, та відповідно до запису №4 від 25.03.1987 року - звільнений із Руставського металургійного заводу за власним бажанням.

Судом встановлено, що вказані записи виконані без перекреслень, дати наказів про зарахування ОСОБА_3 на роботу 01.08.1976 року, та звільнення ОСОБА_3 з роботи 25.03.1987 року не містить ніяких виправлень. Крім того, записи зроблені у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції.

Серед іншого, із дослідженого в судовому засіданні оригіналу трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , вбачається, що дата наказу про зарахування ОСОБА_3 на роботу 01.08.1976 року наведена чорнилом.

Суд зазначає, що ОСОБА_3 було прийнято на роботу в Хачковський радгосп 01.08.1976 року, а звільнено - 09.08.1985, що на думку суду не виключає можливості вчинення дати наказу про прийняття останнього на роботу в ОСОБА_4 радгосп чорнилом іншого кольору.

Окрім того, суд не погоджується із відповідачем, що в наказі про звільнення ОСОБА_3 з роботи 25.03.1987 року містяться виправлення, оскільки із оригіналу трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 встановлено, що запис №4 від 25.03.1987 року розмитий водою.

Відповідачем також не наведено підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо вчинення дати наказу про прийняття ОСОБА_3 на роботу 01.08.1976 року іншим чорнилом, та наявності виправлень у даті наказу про звільнення ОСОБА_3 з роботи 25.03.1987 року, оскільки судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності даних записів, а тому зазначене не може бути підставою для не зарахування періоду роботи ОСОБА_3 з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року в Хачковському радгоспі та з 27.08.1985 року по 25.03.1987 року на Руставському металургійному заводі до страхового стажу.

Серед іншого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Отже, в сукупності наданих відомостей, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_3 до страхового стажу роботи період роботи з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року в Хачковському радгоспі та з 27.08.1985 року по 25.03.1987 року на Руставському металургійному заводі.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно ч.1 ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 58 років.

Відтак, в разі смерті особи у віці 58 років страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, у зв`язку з втратою годувальника становить 14 років.

Разом з тим, із наданого представником відповідача, та дослідженого в судовому засіданні витягу із підсистеми призначення та виплати пенсії сформованого на померлого годувальника ОСОБА_3 вбачається, що страховий стаж останнього складає 13 років 7 місяців 26 днів (періоди роботи ОСОБА_3 з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року в Хачковському радгоспі, з 27.08.1985 року по 25.03.1987 року на Руставському металургійному заводі, з 17.05.1988 року по 15.11.1988 року в "Сонячний", з 15.06.1990 року по 15.07.1990 року, з 15.06.1991 року по 15.12.1991 року - робота в колгоспі).

Окрім того, із довідки виданої начальником Управління соціального захисту населення Городоцької РДА №1629 від 27.08.2018 року слідує, що ОСОБА_3 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Городоцької РДА, як одержувач державної соціальної допомоги по догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу (на сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ) з 01.05.2015 р. по 31.10.2016 р., як одержувач компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи, яка досягла 80-річного віку (на сина ОСОБА_2 ) з 13.05.2015 року по 27.11.2016 року.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 страхового стажу 14 років необхідних для призначення пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, тому відповідач правомірно відмовив позивачеві в призначенні вказаної пенсії.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

Оскільки, позивач на підставі Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28 серпня 2018 року про відмову в зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_3 період його роботи з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року в Хачковському радгоспі та з 27.08.1985 року по 25.03.1987 року на Руставському металургійному заводі та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_3 період його роботи з 01.08.1976 року по 09.08.1985 року в Хачковському радгоспі та з 27.08.1985 року по 25.03.1987 року на Руставському металургійному заводі.

В решті позовних вимог щодо визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28 серпня 2018 року про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію ОСОБА_2 в зв`язку з втратою годувальника відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02 серпня 2019 року

Позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя П.М. Майстер