Справа № 160/3061/19
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2019 року Справа № 160/3061/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Р-3547 від 28.03.2018 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 протиправним;
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Р-3549 від 28.03.2018 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 протиправним;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти на облік як пенсіонера, здійснити запит електронної пенсійної справи або відновити її,. Перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, як непрацюючому пенсіонеру, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з врахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, понаднормативного стажу роботи відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з надбавкою як дитині війни, з проведенням індексацій, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти на облік як пенсіонера, здійснити запит електронної пенсійної справи або відновити її,. Перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з дати припинення, як непрацюючому пенсіонеру, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з врахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, понаднормативного стажу роботи відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з надбавкою як дитині війни, з проведенням індексацій, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року;
- встановити контроль виконання судового рішення.
В обгрунтування позовних вимог зазначають, що вони проживали в м. Донецьку та отримували пенсію за віком, надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку із чим виплату пенсій припинено. В зв`язку з проведенням в Донецькій області АТО та нездійсненням Управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька своїх функцій, представник позивача ОСОБА_3 особисто звернувся до Головного УПФУ Дніпропетровської області із заявами та просив витребувати пенсійні справи позивачів, взяти їх на облік, перерахувати та поновити виплату пенсій за віком. Листами управління 23 листопада 2018 року відмовлено у поновленні виплати пенсії та зазначено, що заява подається пенсіонерами особисто, за місцем проживання (реєстрації), за документ, що засвідчує місце проживання приймається паспорт або довідка уповноважених органів.
До суду представником відповідача - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надіслано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, про те, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачі на обліку в управлінні не перебувають. В 2018 році управлінням відмовлено позивачам у задоволенні заяви, оскільки заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Надані представником документи не підтверджують місце проживання (реєстрації) на території України. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які мешкають за кордоном та виїхали на постійне місце до держави Ізраїль. Між урядами України та Ізраїлю не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення громадян України, які постійно проживають на території держави Ізраїль.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 особисто звернувся до відповідача Головного УПФУ Дніпропетровської області із заявами та просив поновити виплату пенсій за віком.
Листами управління 23 листопада 2018 року повідомлено, що спірними рішеннями відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсій та зазначено, що надані документи не відповідають вимогам Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Сторони не надали суду доказів щодо припинення позивачами громадянства України.

Отже, посилання відповідача на відсутність у позивачів паспортів громадянин України та проживання за кордоном як на підставу для відмови у поновленні виплати пенсії є безпідставними.

Щодо строків поновлення виплат, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки жодним нормативно - правовим актом України не передбачений обов`язок або право Пенсійного фонду автоматично здійснювати відновлення пенсії без відповідного волевиявлення пенсіонера, то позовна вимога стосовно поновлення виплати пенсій позивачам по справі з дати припинення виплат є такою, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі через свого представника звернулись із заявами про поновлення виплати пенсії в 28.03.2018 року, з огляду на що саме з цієї дати підлягає поновленню виплата пенсій позивачам.

Суд не приймає посилання позивачів на статтю 46 Закону № 1058, частиною другою якої визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки в даному випадку пенсія позивачам не нараховувалася. Крім того, припинення нарахування та виплати відбувалося на підставі чинного на той час законодавства.

Щодо вимоги про проведення індексації пенсійних виплат, суд зауважує, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів, позивачі не позбавлені права звернутися за захистом своїх прав до суду. Тож, вимоги позивачів щодо проведення індексації пенсії не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

Стосовно доводів відповідача, що позивачами не подано заяву про відновлення виплати пенсії особисто, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Суд звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивачів на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується переліком до заяви.

Стосовно вимоги позивачів про зобов`язання відповідача запросити пенсійні справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд вважає за необхідне наголосити, що, по-перше, доказів звернення позивачів до ГУ ПФУ Дніпропетровської області з даною вимогою та відповідно доказів відмови відповідача у цьому, до суду не надано, по-друге, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, що здійснює свою діяльність виключно в межах наданих законом повноважень, може здійснити запит пенсійної справи на виконання судового рішення самостійно в межах процедури відновлення виплати пенсії. В свою чергу, спонукання відповідача до здійснення дій, що відносяться до виключної компетенції державного органу без встановлення факту протиправної відмови у здійсненні подібних дій, є передчасним та суперечить завдання адміністративного судочинства.

А таких обставин, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, згідно частини першої статті 382 КАС України - суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, про що просив позивач, є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права (що таке зобов`язання суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду) викладені в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №823/1265/16, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, позивач не позбавлений можливості примусового виконання судового рішення, що в таких категоріях справ покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) (ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявні банківські квитанції, які свідчать про сплату позивачами судового збору у сумі 768,40 грн. кожним, а тому вказані суми підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Р-3547 від 28.03.2018 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 протиправним.

Визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Р-3549 від 28.03.2018 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 протиправним.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з моменту звернення - 28.03.208 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з моменту звернення - 28.03.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова