Справа № 826/12159/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2019 року № 826/12159/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та податкових рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , , від 28.03.2017 року, податкові рішення від 23.02.2017 р. № , .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що акт перевірки винесено відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, відповідачем неправомірно нараховано позивачу єдиний внесок, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 06.12.2017 року, яке відкладалося, в зв`язку із неявною учасників справи, до 01 лютого 2018 року .

В зв`язку із тим, що в судове засідання 01 лютого 2018 року представники сторін не з`явились, суд перейшов у письмове провадження по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт перевірки № 355/26-54-13-06-17- від 16.12.2016 року.

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- п.п 291.4 ст. 291, пп 293.4 ст.293, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового Кодексу України та донараховано єдиний податок за перше півріччя 2014 року ц розмірі 3060,00 грн (20 400,00 грн*15%) та відповідно до п. 123.1 ст.123 Податкового Кодексу України застосовані штрафні санкції в розмірі 765,00 грн (3060,00*25%);

- п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 38094,23 грн (за 2014 рік - 1 675,31 грн, за 2015 рік - 36 418,92 грн) та відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового Кодексу України застосовані штрафні санкції у розмірі 9 523,56 грн (38094,23 грн*25%);

- п.16-1 підрозділу 1- Розділу ХХ Податкового Кодексу України та донараховано 3 279,54 ) (218 635,97грн*1,5%) військового збору та відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового Кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 819,88 (3 279,54 грн*25%).

За наслідками проведеної перевірки відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 04.01.2017 року:

1.№ про збільшення суми грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб на 3 825,00 грн (основний платіж 3060,00 грн штрафні санкції - 765,00 грн);

2. № (№) про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на 47 617,79 грн (основний платіж - 38094,23 грн, штрафні санкції - 9 523,56 грн);

3. № (№) про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на 4 099,42 грн (основний платіж - 3 279,54 грн, штрафні санкції - 819,88 грн).

Не погодившись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у м. Києві, за результатами розгляду якої скарга була задоволена частково.

Позивач звернулась зі скаргою до Державної фіскальної служби України. 20 квітня 2017 року Державна фіскальна служба України винесла рішення № 1999/71/26-15-10-02-16 від 20.03.2017 року, яким скарга позивача була залишена без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Положеннями пп.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності регулюється главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Так, згідно п.291.2, 291.3 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно ч.1, ч.2 та ч.3 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

- перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

- друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;

- третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Таким чином, фізична особа-підприємець платник єдиного податку другої групи, який надає послуги суб`єкту господарювання, що не є платником єдиного податку, не відповідає наведеним умовам перебування на спрощеній системі оподаткування платника єдиного податку другої групи.

В ході проведення перевірки встановлено та не спростовано позивачем у своєму позові, що за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року позивач обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відповідно до положень глави 1Податкового кодексу України та здійснював господарську діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленою для платників єдиного податку другої групи, які сплачувались ним до бюджету.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року надавала в оренду й експлуатацію власне чи орендоване нерухоме майно, не зареєструвавшись при цьому платником ПДВ.

Позивач, в обґрунтування своєї позиції зазначила, що не здійснювала діяльності, яка не дає право на застосування спрощеної системи оподаткування.

Суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідачем був направлений запит до ТОВ «Є.В.Т.К» № 13249/10/26-54-13-06-26 від 20.10.2016 року про підтвердження взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 , на який була отримана відповідь № 2510/2016-1 від 25.10.2016 року (вх №)23146/10 від 07.11.2016 року. У вказаній відповіді підтверджувались взаємовідносини із позивачем та були надані відповідні первинні документи, відповідно до яких ФОП ОСОБА_1 здійснювала послуги з надання в суборенду нежиле приміщення ТОВ «Є.В.Т.К».

Крім того, документи по взаємовідносинах з ТОВ «Є.В.Т.К», такі, як договір суборенди нежитлового приміщення б/н від 02.06.2017 року, додаткова угода № 3/9 від 01.09.2015 року, акти прийому-передач наданих послуг, були надані для перевірки безспосередньо позивачем. Аналіз вказаних документів зазначений у п.2.1 акту перевірки від 16.12.2016 року.

Вищезазначені факти свідчать про те, що позивач надавала послуги не платнику єдиного податку - юридичній особі, тобто займалась господарською діяльністю, яка не дає права на застосування спрощеної системи оподаткування.

Згідно положень п.293.4 ст.293 Податкового кодексуУкраїни ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків:

1) до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу;

2) до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи;

3) до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі;

4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування;

5) до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.

Крім зазначеного, на запити відповідача до ПРАТ АТ «Просто Страхування», АТ «СГ «ТАС», АСК «Омега», ПАТ «СК «Країна», АС «Альфа страхування», ПРАТ Страхова Компанія «ПЗУ Україна» надійшли відповіді та первинні документи від вказаних компаній про те, шо вони дійсно мали взаємовідносини із ФОП Недашківською на загальну суму 295 122,56 грн.

Позивач з такими висновками відповідача не погоджується і зазначає у позовній заяві, що вказана сума була нею отримана на підставі надання правових послуг, що підтверджується копією договору купівлі-продажу боргових зобов`язань.

Суд не приймає вказані доводи до уваги, оскільки до матеріалів справи доказів надання таких послуг, в тому числі договору купівлі-продажу боргових зобов`язань долучено не було, в зв`язку із чим суд не має змоги перевірити обґрунтованість таких тверджень.

В силу вимог пп.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Аналіз наведених норм податкового законодавства вказує на те, що наслідком порушення платником єдиного податку 2 групи умов перебування у цій групі платника є застосування ставки єдиного податку у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого з таким порушенням, та перехід на іншу систему оподаткування з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому відбулося правопорушення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем доведено, а позивачем, в свою чергу, не надано жодних доказів у спростування порушення ним п.291.4 ст.291, п.293.4 ст.293, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, з урахуванням чого позивачу правомірно збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 3 825,00 грн (основний платіж 3060,00 грн штрафні санкції - 765,00 грн), а отже спірне податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2017 року не підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо порушення позивачем п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, на підставі чого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму47 617,79 грн (основний платіж - 38094,23 грн, штрафні санкції - 9 523,56 грн) суд зазначає наступне.

Згідно п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Враховуючи, що позивачем порушено умови перебування у ІІ групі спрощеної системи оподаткування, вона повинна була з 01 липня 2014 року перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, а саме на загальну систему оподаткування.

Беручи до уваги порушення з боку позивача, суд вважає, що податковим органом обґрунтовано переведено позивача на загальну систему оподаткування.

Відповідно до пп. 177.5.2 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність, або відбувся перехід на загальну систему оподаткування.

Пунктом 177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними у пункті 167.1 статті 167 Кодексу.

Пунктом 167.1 ст.167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних, у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв`язку з відносинами трудового найму та в умовах цивільно-правового договору; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою 15 відсотків.

В той же час, позивачем в порушення вимог Податкового кодексу України не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік та 2015 рік та не задекларовано дохід у сумі295122,56., а саме по періодам: за 2014 рік - 76486,59 грн та за 2015 рік - 218635,97 грн, з урахуванням чого контролюючим органом правомірно донараховано позивачу податок з доходів фізичних осіб у сумі 36418,92 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком податкового органу, що позивач в порушення вимог п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України занизив податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 38094,23 грн, з урахуванням чого податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2017 року винесене відповідачем обґрунтовано та не підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 28.03.2017 року №, яким за порушення п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 3279,54 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп.1.1-1.6 п.16-1 підрозд.10 розд. ХХ Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та те, що у ході судового розгляду справи підтверджено правомірність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу - є правомірним.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Стосовно рішень № , № від 23.02.2017 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, а також штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, суд зазначає, що оскільки судом були встановлені та доведені порушення зі сторони позивача по нарахуванню та сплаті єдиного внеску, підстав для скасування вказаних документів суд не вбачає.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплату єдиного внеску від 12.04.2017 року є законною і обґрунтованою, оскільки судом досліджено, а матеріалами справи підтверджено, що позивачем було незаконно ненараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 84954,17 грн.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 78, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.Г. Вєкуа