Справа № 640/8262/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 липня 2019 року №640/8262/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2019 №,
за участі:

представника позивача - Лайтаренка О.В. ,

представника відповідача - Мірошниченка В.Р.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 29 липня 2019 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 21.03.2019 №311/26-15-14-04-01/40762306 з урахуванням висновку про результати розгляду заперечення від 12.04.2019 №50952/С/26-15-14-04-01-15, прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 №. Так, позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки посадові особи відповідача в акті перевірки не ставили під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а також не зазначали про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі №640/8262/19, призначено підготовче засідання та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач, 18.06.2019 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 21.03.2019 №311/26-15-14-04-01/40762306 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 16.04.2019 №, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки перевіркою встановлено, що на порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року на 1 017 385,00 грн. Зокрема, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві вказано на те, що в ході проведення перевірки було проведено інвентаризацію на складі за адресою: 03061, м. Київ, вул. Промислова, буд. 4-А. Так, контролюючим органом зазначається, що під час проведення інвентаризації неможливо було дослідити залишок товару на складі по періоду надходження, так як складський облік на підприємстві ведеться за видами товару та за кількістю, а не по періодах надходження на склад, що унеможливлює підтвердження залишку товару придбаного у грудні 2018 року.

Представник позивача, в свою чергу, 24.06.2019 надав суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» та відмітив, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не встановлено розбіжностей між показниками податкового зобов`язання позивача та податкового кредиту позивача. Облік товару ведеться за видами товару та за кількістю, доказів відсутності продукції на складі відповідачем не надано. При цьому, Податковий кодекс України не ставить право платника податку на отримання бюджетного відшкодування у залежність від проведення контролюючим органом інвентаризації товару на складі платника податків по періодах його надходження на склад.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2019 закінчено підготовче провадження у справі №640/8262/19 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» подало до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2018 року від 24.01.2019 реєстраційний № (з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на додану вартість від 25.01.2019 № ). В податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року в рядку 20.2.1, позивачем заявлено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2018 року в розмірі 1 017 385,00 грн..

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві, відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, в період з 25.02.2019 по 21.03.2019 відповідно до наказу Державної фіскальної служби у місті Києві від 18.02.2019 №2111 проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2018 року.

За результатами проведеної перевірки, посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 21.03.2019 №311/26-15-14-04-01/40762306. Так, перевіркою встановлено, що на порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, товариству з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» відмовлено у наданні суми бюджетного відшкодування у розмірі 1 017 385,00 грн.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» подано заперечення від 03.04.2019 № 0304/3 на акт перевірки від 21.03.2019 №311/26-15-14-04-01/40762306 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЛКО ГРУП» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2018 року».

Відповідно до листа Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.04.2019 №50952/С/26-15-14-04-01-15 про розгляд заперечення, за результатами розгляду заперечення товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» від 03.04.2019 №0304/3 висновки акта перевірки від 21.03.2019 №311/26-15-14-04-01/40762306 залишено без змін, а заперечення без задоволення.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі акта перевірки від 21.03.2019 №311/26-15-14-04-01/40762306, прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 №. Як вбачається зі змісту вказаного податкового повідомлення-рішення, на підставі зазначеного акта перевірки та пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період листопад 2018 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 1 017 385,00 грн. за податковою декларацією від 24.01.2019 № за звітний період грудень 2018 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю ««ЛКО ГРУП», не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14.1 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу, згідно з підпунктом 14.1.179 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України. для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України, пунктом 200.1 якої визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що платник податків має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми податку на додану вартість, яка фактично сплачується ним у будь-яких попередніх податкових періодах, що відповідає загальному поняттю відшкодування як компенсації понесених витрат (постанова).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 по справі№805/4117/15.

Зокрема, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, формування та відшкодування податкового кредиту можливе лише у разі підтвердження фактичного здійснення господарських операцій належно оформленими первинними документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.03.2019 по справі №808/933/17, від 19.03.2019 по справі №803/1576/16, від 12.02.2019 по справі №803/3769/15, від 05.02.2019 по справі №870/370/12.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім АВ» (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКЛ ГРУПП» (Дистриб`ютор) укладено типові договори дистриб`юції від 23.01.2018 №103-ОП(АВ), від 01.02.2018 №104-ОП(АВ), від 01.02.2018 №105-ОП(АВ).

Так, відповідно до пункту 1.1 договору дистриб`юції від 23.01.2018 №103-ОП(АВ), Продавець надає Дистриб`ютору право офіційного представництва (не ексклюзивного) на договірній території місто Київ (далі - Територія) щодо алкогольної продукції, асортимент якої зазначений в додатку №1 (далі - Продукція) протягом одного року з моменту підписання даного договору.

Відповідно до пункту 1.1 договору дистриб`юції від 01.02.2018 №104-ОП(АВ), Продавець надає Дистриб`ютору право офіційного представництва (ексклюзивного) на договірній території м. Житомир, Житомирська область (далі - Територія) щодо алкогольної продукції, асортимент якої зазначений в додатку №1 (далі - Продукція) протягом одного року з моменту підписання даного договору (далі - період представництва).

Згідно з пунктом 1.1 договору дистриб`юції від 01.02.2018 №105-ОП(АВ), передбачено, що Продавець надає Дистриб`ютору право офіційного представництва (не ексклюзивного) на договірній території Київська область (далі - Територія) щодо алкогольної продукції, асортимент якої зазначений в додатку № 1 (далі - Продукція) протягом одного року з моменту підписання даного договору (далі - період представництва).

Як вбачається з пункту 1.2 типових договорів дистриб`юції, з метою виконання п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується у зумовлені строки передавати (поставляти) у власність Продукцію в кількості та асортименті, відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) Продавцем замовлень Дистриб`ютора, а Дистриб`ютор зобов`язаний приймати вказану Продукцію у власність і оплачувати її.

Відповідно до пункту 1.3 типових договорів дистриб`юції передбачено, що найменування, асортимент, ціна та одиниці виміру Продукції, яка поставляється за даним договором, визначається Специфікацією (Додаток №1), що є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 3.1 типових договорів дистриб`юції передбачено, що ціни на Продукцію узгоджуються Сторонами у Специфікаціях на Продукцію та зазначається у видаткових та товарно-транспортних накладних. Пунктом 3.2 типових договорів дистриб`юції передбачено, що ціна на Продукцію формується в українській національній валюті, включаючиподаток на додану вартість. Пунктом 3.3 типових договорів дистриб`юції передбачено, що в ціну Продукції також включені вартість транспортування, тари, упаковки, маркування. Пунктом 3.12 типових договорів дистриб`юції передбачено, що поставка Продукції здійснюється на підставі 100% (сто відсотків) передоплати Дистриб`ютором, за замовлення, в українських гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту погодження замовлення Продавцем, але не пізніше ніж за 1 (один) календарний день до поставки Продукції Дистриб`ютору.

Згідно з пунктом 6.1 типових договорів дистриб`юції, поставка продукції здійснюється згідно Міжнародних правил інтеграції комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року на умовах - DDР (склад зберігання Дистриб`ютора).

Пунктом 7.9 типових договорів дистриб`юції передбачено, що право власності на Продукцію, ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження переходить від Продавця до Дистриб`ютора з моменту підписання Сторонами оформленої належним чином видаткової накладної, що засвідчує момент передання Продукції Дистриб' ютора.

Як зазначається позивачем та не спростовано відповідачем, на виконання умов типових договорів дистриб`юції, товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» придбало у товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ» алкогольну Продукцію - асортимент, кількість, ціна та загальна вартість якої наведені у видаткових накладних. Транспортування Продукції зі складу товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ» (Склад № 1, м. Дніпро, вул. Журналістів, 9) до складу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» (м. Київ, вул. Промислова, 4-А) здійснювалось за рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ» автоперевізниками, з якими товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ» було укладено договори на перевезення вантажу. Факт переміщення (транспортування) Продукції підтверджується товарно-транспортними накладними. Факт оплати товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» вартості Продукції, зазначеної у видаткових накладних, підтверджується платіжними дорученнями.

Зокрема, позивачем зазначено, що відповідності до приписів пункту 187.1 статті 187, пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ AB» складено на товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні.

Так, на підтвердження реального виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ», позивачем надано наступні податкові накладні:

- договір дистриб`юції від 23.01.2018 №103-ОП(АВ): від 26.12.2018 №145720, №145983, від 03.01.2019 №149523, №149571, від 08.01.2019 №154501, №154503, №154506, відповідно до яких загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість - 6 80270,52 грн., з яких сума податку на додану вартість - 1 063 378,42 грн.;

- договір дистриб`юції від 01.02.2018 №104-ОП(АВ): від 28.12.2018 №153066, №153077, від 08.01.2019 №153914, №154305, №154316, відповідно до яких загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість - 3 386 427,12 грн., з яких сума податку на додану вартість - 564 404,52 грн.;

- договір дистриб`юції від 01.02.2018 №105-ОП(АВ): від 04.01.2019 №150022, від 08.01.2019 №154508, відповідно до яких загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість - 1 365 334,08 грн., з яких сума податку на додану вартість - 227 555,68 грн..

Так, під час судового розгляду справи, відповідачем не спростовано те, що перелічені вище документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів, зміни у власному капіталі та отримання реального результату товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» в процесі господарської діяльності з його контрагентом товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ».

Зокрема, як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган не ставить під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а також не зазначали про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства. Так, позивачем зазначається, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не встановлено розбіжностей між показниками податкового зобов`язання позивача та податкового кредиту позивача.

Також, відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Так, позивачем зазначено, що економічна доцільність укладання договорів дистриб`юції з товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ» полягає в отриманні (збільшенні) товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» власного прибутку від здійснення господарської діяльності, а саме придбання продукції (алкогольних напоїв) з метою їх подальшої реалізації третім особам. Слід зазначити, що основним видом економічної діяльності позивача є - код КВЕД 46.34. Оптова торгівля напоями.

Слід зазначити, що відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит. Це відповідає самому змісту вищенаведених норм Податкового кодексу України, які надають платнику податку право зменшити податкові зобов`язання на суму податку, сплаченого ним у зв`язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що у свою чергу презюмує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мсти), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку суми податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.06.2018 №816/2231/15, від 29.01.2019 №2а/0470/7384/12.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві вказується на те, що в ході проведення перевірки було проведено інвентаризацію на складі за адресою: 03061, м.Київ, вул. Промислова, буд. 4-А. Так, контролюючим органом зазначається, що під час проведення інвентаризації неможливо було дослідити залишок товару на складі по періоду надходження, так як складський облік на підприємстві ведеться за видами товару та за кількістю, а не по періодах надходження на склад, що унеможливлює підтвердження залишку товару придбаного у грудні 2018 року. Згідно наданих відомостей по рахунку « 28» обліковується залишок товару на складі придбаного у товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ» станом на 31.12.2018 у кількості 1 120 997,00 шт. на загальну суму 52 453 447,42 грн. Протягом грудня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» по рахунку « 28» відображено вибуття товарів зі складу у кількості 4 375 920 шт. на загальну суму 470 310 809,59 грн. Так як податковий облік безпосередньо формується та ведеться з даних бухгалтерського обліку, тому неможливо підтвердити залишок товару, придбаного у грудні 2018 року, який бере участь у розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року в розмірі 1 017 385,00 грн.

Разом з тим, позивачем наголошено на тому, що неможливість дослідження (встановлення) контролюючим органом під час проведення інвентаризації залишку товару, придбаного у грудні 2018 року, який бере участь у розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року в розмірі 1 017 385,00 грн., по періоду його надходження, через те, що складський облік у позивача ведеться за видами товару та за кількістю, а не по періодах надходження на склад, не може бути підставою для відмови товариству з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2018 року у розмірі 1 017 385,00 грн.

Так, перешкод у дослідженні товару на складі не вчинювалось, первинна документація по товарам на складі контролюючому органу надавалась, що не заперечувалось відповідачем.

Таким чином, зазначені доводи контролюючого органу не регулюються нормами чинного законодавства. Податковий кодекс України не ставить право платника податку на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість у залежність від проведення контролюючим органом інвентаризації товару на складі платника податку по періодах його надходження на склад.

Так, позивачем наголошено на тому, що продукція, придбана товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» в грудні 2018 року у товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ», яка брала участь у розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року в розмірі 1 017 385,00 грн. була наявна в залишках як в грудні 2018 року, так й на момент проведення перевірки, що в свою чергу, не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.

Доказів на порушення позивачем приписів пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України відповідачем суду не надано.

З огляду на зазначене, враховуючи необґрунтованість висновків акта перевірки від 21.03.2019 №311/26-15-14-04-01/40762306, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16.04.2019 №.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» (03062, м. Київ, вул. Ескаваторна, 35, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 260,78 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят гривень сімдесят вісім копійок) за рахунок асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 07.08.2019.