Справа № 440/1508/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 р.Справа № 440/1508/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 02.05.19 року по справі № 440/1508/19

за позовом Управління поліції охорони в Полтавській області

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Управління поліції охорони в Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ), в якій просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Полтавській області заборгованість, а саме фактичні витрати, що пов`язані з навчанням поліцейського за кошти поліції охорони в сумі 15 560 грн. 44 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Управління поліції охорони в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Роз`яснено позивачу право на звернення за захистом своїх прав та інтересів до загального місцевого суду за правилами цивільного судочинства.

Управління поліції охорони в Полтавській області, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу про відмову у відкритті провадження по адміністративній справі Полтавського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року; направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1921 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, не в повній мірі суд дослідив докази та аргументи позивача, що призвело до винесення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню. Посилається, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновки Великої Палати Верховного суду, зокрема по справі №804/285/16 від 12.12.2018 р., в якому остання відступає від висновків, які були викладені раніше, а саме від 14 березня 2018 року по справі №461/5577/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №820/5761/15. Зазначає, що спір за цим позовом повинен розглядатися в порядку адміністративної (а не цивільної) юрисдикції. Вказує, що ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі Полтавського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року є незаконною у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Управління поліції охорони в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, а відтак, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області (правонаступник - Управління поліції охорони в Полтавській області), кандидатом на службу в органах внутрішніх справ України на посадах працівників міліції охорони ОСОБА_1 та Рівненським вищим професійним училищем ДДСО при МВС України (далі - Навчальний заклад) було укладено договір № 211 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони за професією «охоронник» і кваліфікацією «охоронник» III розряду для служби в УДСО при УМВС України в Полтавській області.

Позивач проходив навчання у вказаному навчальному закладі з 31.10.2013 р. по 26.02.2014 р., а по закінченні навчання ОСОБА_1 був відрахований для проходження служби до підрозділу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області та з 26.02.2014 року призначений міліціонером-водієм спеціального взводу груп затримання Лубенського МВ Управління Державної служби охорони при УМВС України Полтавській області.

Наказом Управління поліції охорони в Полтавській області від 27.01.2016 року сержанта поліції ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням з Національної поліції України відповідно до п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це було визначено умовами договору, 24.10.2016 року за №3356/43/36/01-2016 р. позивачем надіслана відповідачу вимога про сплату боргу за навчання у навчальному закладів МВС України, яка залишилася без задоволення.

З метою стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Полтавській області заборгованість, а саме фактичні витрати, що пов`язані з навчанням поліцейського за кошти поліції охорони в сумі 15 560 грн. 44 коп., позивач в порядку адміністративного судочинства звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч.5 ст.5 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. При цьому, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

У випадку, якщо суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, що є стороною даних правовідносин, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак публічно-правового, та, відповідно, не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За правилами п.2 та п.5 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Частиною 3 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За визначенням п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів, переглядаючи дану справу в апеляційному порядку, зазначає, що спір щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду, викладеній в постановах від 30.01.2019 р. по справі №810/2610/16 та від 10.04.2019 р. по справі №705/1664/17.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.12.2018 по справі № 804/285/16.

Беручи до уваги вказане вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, а відтак, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного суду від 31.10.2018 р. по справі №820/5761/15, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, яка була викладена в постанові від 30.01.2019 р. по справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають саме висновки, які були викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018 р. по справі № 804/285/16, а також від 30.01.2019 р. по справі №810/2610/16 та від 10.04.2019 р. по справі №705/1664/17 як останніх правових позицій Великої Палати Верховного суду. Крім того, колегія суддів наголошує, що в постанові Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018 р. по справі № 804/285/16 остання відступила від висновків, які були висловлені нею 31.10.2018 р. по справі №820/5761/15.

Згідно зі ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч.3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції, а також неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження по справі підлягає скасування з направленням даної справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було порушено норми ст.170 КАС України, оскільки копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами позивач отримав «з рук в руки» від представника суду 11 травня 2019 року, хоча супровідний лист суду датується аж 07 травня 2019 року за вих. № 440/1508/19, а тому апелянт вказує, що ним дотримано строки для подання апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє ці посилання, оскільки відповідно до ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 р. по даній справі Управлінням поліції охорони в Полтавській області було подано апеляційну скаргу з дотриманням строків, передбачених ст. 295 КАС України.

Щодо питання повернення на користь позивача витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1921 грн. 00 коп. при розгляді судом апеляційної інстанції апеляційної скарги та відповідних доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписи ст.139 КАС України передбачено можливість розподілу судових витрат при повному чи частковому задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зауважує, що необхідно розрізняти судові рішення, якими вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання, від рішень, якими вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги.

Закінчення розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції.

Таким чином, оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а тому в даному випадку рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не є судовим рішенням, ухваленням якого завершується розгляд справи.

Крім того, питання повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір", ст.7 якого визначає вичерпний перелік підстав повернення сплаченої суми судового збору та не передбачає повернення такого за винесення рішення про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року по справі №440/1508/19 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 05.08.2019 року