Справа № 280/1985/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 липня 2019 року (10 год. 36 хв.)Справа № 280/1985/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

представників сторін:

позивача Макаренко О.М.,

відповідача Гавриленко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач) в якому позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

№ від 13.02.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування код платежу 11011001, на загальну суму 96021,68 грн., з яких податкове зобов`язання - 64014.45 грн. та штрафні санкції - 32007,23 грн.;

№ від 13.02.2019 року, яким збільшено суму податкового зобов`язання по податку на додану вартість код платежу 14010100, на загальну суму 1 030 780,00 грн., з яких податкове зобов`язання - 824624,00 грн. та штрафні санкції - 206156,00 грн.;

№ від 13.02.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування код платежу 11010500, на загальну суму 1 152 260,12 грн., з яких податкове зобов`язання 768173,41 грн. та штрафні санкції - 384086,71 грн.;

№ від 13.02.2019 року, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування код платежу 11010500, у сумі 510,00 грн.;

№ від 13.02.2019 року, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування код платежу 11010500, у сумі 510,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 13.02.2019 року, яким застосовано штрафні санкції в сумі 18 385,22 грн., в зв`язку з донарахуванням 91926,12 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 13.02.2019 року, якою встановлено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 91 926,12 грн.

07.05.2019 ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду вказана позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем через канцелярію суду надані документи на виконання ухвали суду, якими були усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.06.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.06.2019.

Протокольною ухвалою суду від 24.06.2019 відкладено підготовче засідання на 08.07.2019.

Протокольною ухвалою суду від 08.07.2019 відкладено підготовче засідання на 29.07.2019.

Протокольною ухвалою суду від 29.07.2019 за клопотанням сторін закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на той же день.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає висновки зроблені в акті перевірки безпідставними, оскільки позивачем під час проведення перевірки надано копії всіх первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій у 2017 році з контрагентами, зазначеними у акті перевірки та надано всі документи під час перевірки та до суду, які підтверджують використання придбаних ТМЦ у власній господарській діяльності позивача. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив із підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що господарські взаємовідносини позивача з контрагентами не підтверджено у зв`язку із відсутністю реально вчиненої господарської операції (відсутність джерела походження товару). Не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних операцій. Крім того, позивачем не надано до перевірки документів, які б підтверджували використання придбаних ТМЦ у своїй господарській діяльності, що свідчить про обґрунтованість висновків викладених в акті перевірки. В задоволені позовної заяви просить відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено планову документальну виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт №1114/08-01-13-05/ від 29.12.2018 та прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 13.02.2019 року, № від 13.02.2019 року, № від 13.02.2019 року, № від 13.02.2019 року, № від 13.02.2019 року, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.02.2019 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 13.02.2019 року.

За результатами перевірки встановлено порушення:

п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб в період що перевірявся, на загальну суму 768 173,41 грн.;

п.п. 1.2. п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору в періоді, що перевірявся, на загальну суму 64 014,45 грн.;

п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1. ст..7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску у періоді, що перевірявся, на загальну суму 91 926,12 грн.;

п.п.14.1.181. п.14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5. ст.198 п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 824 624 грн., в т.ч. по періодам: січень 2017-37545 грн., лютий 2017- 32918 грн., березень 2017-89029 грн., квітень 2017-105940 грн., травень 2017-45210 грн., червень 2017-109548 грн., липень 2017 65582 грн., серпень 2017-37773 грн., вересень 2017- 102558 грн., жовтень 2017-83889 грн., листопад 2017 43788 грн., грудень 2017-70907 грн.;

п.51.1 ст.51, п.п.49.18.2 п.49. 18 ст.49 Податкового кодексу України, що призвело до подання не в повному обсязі та з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за звітні періоди 2 кв. 2017 року, 3 кв. 2017 року, 4 кв. 2017 року у зв`язку з нарахуванням та виплатою доходів від отриманих товарів, робіт, послуг платникам податків фізичним особам-підприємцям;

п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України та Порядок ведення книги обліку доходів та витрат, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, у зв`язку з відсутністю (неведенням) книги обліку доходів і витрат.

19.02.2019 позивач отримав оскаржувані податкові повідомлення - рішення у відділенні поштового зв`язку.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження, за результатами оскарження - рішення податкового органу залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Щодо заниження суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та заниження суми єдиного соціального внеску.

Як встановлено судом, основним видом діяльності позивача є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (код КВЕД 33,12).

Позивач здійснював господарську діяльність в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на загальній системі оподаткування, використовував у діяльності найманих працівників (п.1.20 акту перевірки).

В пункті 1.16.1 акту перевірки зазначений перелік контрагентів позивача (як постачальників так і покупців) з якими позивач мав господарські відносини, які як вважає відповідач не є підтвердженими. Також судом встановлено, що позивачем проводилися господарські операції по придбанню ТМЦ на протязі 2017 року з фізичними особами - підприємцями - ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , які зареєстровані у відповідності до приписів чинного законодавства як самостійні особи господарювання.

Як зазначає позивач, всі придбані ТМЦ використані в 2017 році саме для ремонту та відновлення сільськогосподарських машин і устаткування, які в подальшому й були реалізовані, що підтверджено бухгалтерськими документами, використання яких відображено перевіряючим на сторінці 5 Акту перевірки (в пункті 1.12).

На підтвердження здійснення господарських операцій з придбання ТМЦ позивачем, частково надано до суду, а частково документи зазначені в акті перевірки, а саме це: договори поставок, договори купівлі-продажу, рахунки фактури, видаткові накладні, податкові накладні (перелік яких зазначений у додатку 1 до акту перевірки), товарно-транспорті накладні, банківські виписки. Щодо наявності зазначених документів та точності відображення документів в акті перевірки сторони не заперечували.

Вказані документи мають всі необхідні реквізити, які ідентифікують проведені господарські операції. Крім того, надано товарно-транспортні накладні, недоліків в оформленні вказаних документів під час перевірки виявлено не було. Також слід зазначити, що в акті перевірки п.1.19 зазначено якими компаніями проводилося транспортування товару та зазначається про те, що частково транспортування здійснював особисто позивач, що не заперечувалося сторонами.

При цьому відповідачем не заперечується той факт, що вказані первинні документи подавались контролюючому органу для перевірки, отже бути досліджені, враховані в ході перевірки та на підставі саме наданої первинної документації в акті перевірки були зроблені відповідні висновки.

Перевіркою не виявлено взаємовідносин із суб`єктами господарювання, які припинили діяльність на підставі рішення суду, або договори, первинні чи інші документи які визнано судом недійсними (мають ознаки фіктивності).

Крім того, податковий орган в акті перевірки зазначає, що позивачем не надано підтверджуючого документу щодо використання у власній господарській діяльності придбаних товарів.

Так на підтвердження використання у власній господарській діяльності та реалізації придбаних ТМЦ позивачем була надана первинна документація, частково надано до суду, а частково документи зазначені в акті перевірки (п.1.12 та додатки до акту перевірки), а саме це: акти виконаних робіт та акти списання матеріалів, податкові накладні видаткові накладні, накладні на внутрішнє переміщення, ТТН, чеки квитанції. Щодо наявності зазначених документів та точності відображення документів в акті перевірки сторони не заперечували.

Відповідач в акті перевірки (а.с.9) зазначає, що залишків станом на 31.12.2017 не встановлено. Враховуючи той факт, що позивачем був придбаний товар, цього факту відповідач не заперечує, про що зазначає в акті перевірки, відповідно відсутність залишків свідчить про те, що придбаний товар був використаний позивачем. Питання полягає у тому, чи міг бути використаний придбаний позивачем товар саме у господарській діяльності позивача.

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, тому придбання такого товару як труба профільна, кутники, підшипники, само різи, профілі сталеві та інше, відповідає виду діяльності позивача. А наявність первинної документації яка підтверджує використання ТМЦ (наведена вище), в якій вказаний товар, який був придбаний позивачем, підтверджує використання наведеного товару у господарській діяльності позивача.

Слід також зазначити, що ведення технологічних карт законодавством України не вимагається для таких суб`єктів господарювання яким є позивач - при здійснення ремонтних, відновлювальних робіт. Єдиний документ, який підтверджує використання придбаних ТМЦ для здійснення робіт по ремонту чи відновленню запасних частин та сільгосптехніки - це акт виконаних робіт. Так, в матеріалах справи містяться лише акти виконаних робіт надані по TOB «Відродження», про що зазначено і в акті перевірки.

Однак щодо інших виконаних робіт судом були досліджені акти списання за 2017 рік, в яких зазначено: які саме роботи проводилися, які матеріали були використані під час проведення робіт, ціна матеріалів, їх кількість та сума.

Зазначене вище спростовує доводи відповідача, щодо неможливості перевірити використання ТМЦ у підприємницькій діяльності позивача. А відсутність калькуляції проведених робіт за наявності іншої первинної документації не може вважатися належним доказом заниження суми податку на доходи фізичних осіб.

Щодо придбання у перевіряємому періоді дизельного палива.

Згідно пояснень позивача необхідність придбання дизельного палива була зумовлена тим, що підприємцем, на транспортних засобах, які перебувають у його власності (детально опис наведено у п. 1.8.1. акту №1114/08-01 -13-05/) здійснювалось транспортування (згідно ТТН) як отриманих, так і реалізованих ТМЦ, при здійсненні підприємницької діяльності, по що зазначено і в акті перевірки п.1.19.

Позивач зазначив, що не відносив до своїх витрат кошти, витрачені на утримання автомобілю, однак, кошти витрачені на придбання палива не відносяться до класифікації утримання автомобілю, що в силу приписів п. п. 177.4.1. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України надає право вказати в якості витрат кошти на придбання палива для автомобілю подвійного призначення (автомобіль, який є моєю приватною власністю та використовується в господарській діяльності), з чим погоджується суд

При цьому відповідач зазначає і в відзиві і в акті перевірки (акт перевірки с.23), що проведеною перевіркою понесених витрат на придбання дизельного палива на загальну суму 21218,00грн. не встановлено їх віднесення до складу декларації про майновий стан і доходи за 2017 року (у зв`язку з відсутністю самостійного декларування ФОП сум інших витрат у декларації за 2017р. (графа 7) тому зазначені суми витрат не використовувалися для обчислення суми щодо завищення витрат, заниження чистого оподатковуваного доходу та відповідно суми податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно не обгрунтованим є посилання відповідача на відсутність у позивача такого виду діяльності, як автомобільні (вантажні) перевезення, що не дає позивачу права на віднесення до складу витрат сум коштів на придбання палива, які пов`язані із використанням транспортного засобу.

Надаючи правову оцінку цим спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.4 статті 138 витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до підпункту 138.8.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, при цьому, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського облік.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлено статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктами 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 Податкового кодексу України).

Пунктом 177.2. ст.177 Податкового кодексу України зазначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За приписами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України чітко встановлено, які витрати пов`язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджених витрат.

Крім того, 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71- VIII, запроваджено військовий збір. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України.

Так, згідно із пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні: фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею163 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Кодексу загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 07.07.2010 №2464-VI, який набрав чинності з 01.01.2011 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2464-VI).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частини друга та третя статті 9 Закону №2464).

Таким чином, дослідженні в ході судового розгляду первинні документи свідчать про те, що угоди, які були укладені між позивачем та контрагентами постачальниками ТМЦ (запасні частини, комплектуючи та інше) спрямовані на реальне настання наслідків, умовлених ними, виконані сторонами в повному обсязі та відповідають положенням вільного, господарського і податкового законодавства, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. ТМЦ, які придбавалися позивачем притаманні його господарській діяльності та використовувалися ним у власній господарській діяльності.

Враховуючи наявність господарської мети при укладанні договору, надання первинних документів, які свідчать про виконання правочинів та використання його результатів у господарській діяльності позивачем, суд дійшов висновку щодо реальності вчинених правочинів з контрагентами-постачальниками.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання (запасні частини, комплектуючи та інше) та їх використання у власній господарській діяльності.

Що свідчить про не обґрунтованість висновків відповідача щодо заниження позивачем суму податку на доходи фізичних осіб в період що перевірявся, заниження суму єдиного соціального внеску,заниження суми військового збору та порушення п.51.1 ст.51, п.п.49.18.2 п.49. 18 ст.49 Податкового кодексу України, що призвело до подання не в повному обсязі та з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, та утриманих з них податків.

Також, податковим органом у акті перевірки зроблено висновок про безпідставне заниження податку на додану вартість

Так, згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно п.187.1. ст..187 Податкового кодексу України Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

При придбанні товару покупець зобов`язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов`язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов`язку понести за це відповідальність.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум податку на додану вартість за такими накладними.

Щодо наявності податкових накладних сторони не заперечували, перелік податкових накладних наведений в акті перевірки та додатку1 до акту перевірки. Заперечень щодо правильності оформлення податкових накладних відповідачем зазначено не було.

Оскільки, позивачем суду були надані докази, що підтверджують реальний зміст господарських операцій, відповідно це свою чергу підтверджує правомірність визначення платником податку на додану вартість за операціями з постачання товарів контрагентами позивача.

Щодо твердження відповідача стосовно неможливості встановити походження отриманого товару, у зв`язку із відсутністю його придбання у ланцюгах постачання або виробництва, не свідчить про порушення податкового законодавства позивачем та не впливають на формування сум податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами.

Щодо застосування штрафних санкцій по донарахованим сумам згідно акту перевірки України з посиланням на повторність правопорушення протягом 1095 днів, суд вважає його не обґрунтованим, оскільки відповідачем застосована повторність за актом документальної планової виїзної перевірки від 17.11.2017 року №4709/08-01-13-05/ НОМЕР_1 , за результатами якої було прийнято податкове повідомлення-рішення, яке скасовано у справі №808/1270/18.

Щодо ненадання книги обліку доходів і витрат, судом встановлено наступне.

Згідно п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У зв`язку з тим, що підприємцем в ході проведення перевірки книга обліку доходів і витрат надана не була, ФОП ОСОБА_1 надано запит №12138/14/08-01-13-05-09 від 17.12.2018р. інформацію на який (в частині розшифровки валових витрат) станом на дату реєстрації акту планоовї перевірки № 1114/08-01 - і 3-05/ не надано. До суду книга обліку доходів і витрат також надана не була.

У судовому засіданні було підтверджено позивачем, що книга обліку доходів і витрат до перевірки не надана, підприємцем не велась, що є порушеннями вимог п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України; Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженому Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року за №1686/24218, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області:

№ від 13.02.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування код платежу 11011001, на загальну суму 96021,68 грн., з яких податкове зобов`язання - 64014.45 грн. та штрафні санкції - 32007,23 грн.;

№ від 13.02.2019 року, яким збільшено суму податкового зобов`язання по податку на додану вартість код платежу 14010100, на загальну суму 1 030 780,00 грн., з яких податкове зобов`язання - 824624,00 грн. та штрафні санкції - 206156,00 грн.;

№ від 13.02.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування код платежу 11010500, на загальну суму 1 152 260,12 грн., з яких податкове зобов`язання 768173,41 грн. та штрафні санкції - 384086,71 грн.;

№ від 13.02.2019 року, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування код платежу 11010500, у сумі 510,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 13.02.2019 року, яким застосовано штрафні санкції в сумі 18 385,22 грн., в зв`язку з донарахуванням 91926,12 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Запорізькій області №Ф- від 13.02.2019 року, якою встановлено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 91 926,12 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 8836,60 (вісім тисяч вісімсот тридцять шість гривень 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166,).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 02.08.2019.

Суддя О.В. Конишева