Справа № 200/5559/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року справа №200/5559/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Казначеєва Е.Г.

Компанієць І.Д.,

розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 р. у справі № 200/5559/19-а (суддя першої інстанції Тарасенко І.М.) складене в м. Слов`янськ за позовом Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення адміністративно господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 50142301,86 грн , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення адміністративно господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 50142301,86 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що в порушення статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідач у 2018 звітному році не забезпечив виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, в кількості 284 особи, у зв`язку з чим зобов`язаний сплатити адміністративно-господарські санкції. (арк.справи 4-6)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року у справі № 200/5559/19-а у задоволенні позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено повністю. ( арк.справи225-227)

Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне:

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до звіту відповідача - Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою № 10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 10167 осіб. Фактично у відповідача в 2018 році працювало 123 особи з інвалідністю, хоча згідно середньооблікової кількості штатних працівників визначеної на кінець 2018 року необхідно було працевлаштувати 407 інвалідів.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не забезпечив встановленого нормативу одного робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю на нього були покладені адміністративно господарські санкції у розмірі 50112234,52 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Причому, згідно пункту 5 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, згідно діючих положень Наказу №316 звітність за формою № 3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. Періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії.

При цьому у пункті 4 розділу І вказаного Порядку закріплено, що актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.

Тому підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у разі вчинення передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на їх працевлаштування, а саме - розроблення необхідних заходів по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю, інформування відповідні установи про вакантні посади для осіб з інвалідністю, проте їх не працевлаштування з незалежних від підприємства причин (у зв`язку з відсутністю таких осіб, відмовою особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємстві та бездіяльністю

В даному випадку, судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь перебуває на обліку у Донецькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю.

При цьому у відповідача в 2018 році повинно було бути працевлаштовано 407 осіб з інвалідністю. Фактично ж, за даними звіту працювало лише 123.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2018 року приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь щомісячно подавало звіти за формою № 3-ПН до Маріупольського міського центру зайнятості щодо Інформації про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Також, відповідач щокварталу у 2018 році звертався до Департаменту соціального захисту Маріупольської міської ради з інформацією про чисельність працюючих осіб з інвалідністю.

Крім того відповідач щокварталу 2018 року звертався до Маріупольського місткового відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з інформацією щодо використання праці осіб з інвалідністю.

Одночасно приватним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь були здійснені заходи по участі підприємства в ярмарках вакансій та бронюванні робочих місць для осіб з інвалідністю.

Також відповідачем був розроблений та прийнятий наказ № 8 від 03.01.2018 року Про бронювання робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Однак, приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь не зміг реалізувати можливість працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі встановленого нормативу.

Проте, за 2018 рік відповідач працевлаштував лише 4 особи з інвалідністю.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вакансії, створені відповідачем для працевлаштування інвалідів та про наявність яких повідомлено державну службу зайнятості, заміщені не були з незалежних від відповідача обставин.

На підставі наведеного колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що вакансії, створені відповідачем для працевлаштування інвалідів та про наявність яких повідомлено державну службу зайнятості, заміщені не були з незалежних від відповідача обставин.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення, при цьому, за порушення правил здійснення господарської діяльності учасник господарських відносин відповідає, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тобто, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

У зв`язку з тим, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, про які повідомлено державну службу зайнятості, він не може бути притягнений до адміністративно-господарської відповідальності.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.06.2011 у справі № 21-60а11.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягають задоволенню.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 р. у справі № 200/5559/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 р. у справі № 200/5559/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць