Справа № 700/282/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 700/282/19 Головуючий у 1 інстанції: Яценко Г.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ісаєнко Ю.А. Ключковича В.Ю. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденка Володимира Ілліча на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденка Володимира Ілліча про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденка Володимира Ілліча, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 21 березня 2019 року № 81/0003ПО/05/01/-19, прийняту відповідачем про накладення штрафу у сумі 340 грн відносно ОСОБА_1 директора ПрАТ «Лисянське ремонтно-транспортне підприємство».

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 21 березня 2019 року № 81/0003ПО/05/01/-19, прийняту відповідачем про накладення штрафу у сумі 340 грн відносно ОСОБА_1 незаконною та скасовано.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденко Володимир Ілліч звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що земельна ділянка використовується за відсутності правовстановлюючих документів.

29 липня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденка Володимира Ілліча від 21 березня 2019 року № 81/0003ПО/05/01/-19 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. За порушення вимог ст. 188-5 КУпАП, а саме: невиконання припису від 22 січня 2019 року №19-23-0.4-396/2-19 щодо усунення порушення вимог земельного законодавства - непроведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою комунальної власності Лисянської селищної ради площею 4,5 га із забудованих земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по АДРЕСА_1 під виробничими будівлями та приміщеннями.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон N 877-V), «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 р. № 963-IV (далі - Закон № 963-IV), Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. № 15 (далі - Положення № 15).

Згідно ст.ст. 187, 188 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Статтями 2, 4 Закону № 963-IV встановлено, що основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

У ч. 2 ст. 5 Закону № 963-IV визначено, що державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Пунктом 1 Положення № 15 передбачено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі встановлені статтею 6 Закону № 963-IV, до яких належить, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання.

Відповідно до ст. 9 Закону № 963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Статтею 10 Закону № 963-IV передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Відповідно до ст. 7 Закону № 877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Отже, системний аналіз наведених правових норм надає підстави для висновку про те, що ГУ Держгеокадастру у Черкаській області наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

При цьому, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено перевірку на предмет дотримання позивачем вимог законодавства України про охорону земель, за наслідками якої, винесено припис від 22 січня 2019 року №19-23-0.4-396/2-19 щодо усунення порушення вимог земельного законодавства.

ОСОБА_1 листом від 18 лютого 2019 року повідомляв контролюючий орган - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області щодо продовження терміну виконання припису, оскільки між ним та Лисянською селищною радою існує спір щодо визначення меж населеного пункту, зокрема, знаходження земельних ділянок, які використовує ПрАТ «Лисянське РТП». У разі передачі земельних ділянок за межами населеного пункту до територіальної громади смт. Лисянка, вважає за можливе вирішення даного спірного питання.

Однак, відповідачем ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 188-5 КУпАП, а саме: не виконання припису від 22 січня 2019 року №19-23-0.4-396/2-19 щодо усунення порушення вимог земельного законодавства - не проведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою комунальної власності Лисянської селищної ради площею 4,5 га із забудованих земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по АДРЕСА_1 під виробничими будівлями та приміщеннями.

Так, з матеріали справи свідчать, що згідно договору оренди від 01 лютого 2005 року № 7, укладеного Лисянською районною державною адміністрацією, як орендодавцем та Відкритим акціонерним товариством «Лисянське ремонтно-транспортне підприємство», правонаступником якого, згідно статуту, є Приватне акціонерне товариство «Лисянське ремонтно-транспортне підприємство», як орендарем в особі голови правління ОСОБА_1 , орендодавець передав, а орендар прийняв земельні ділянки за межами населеного пункту загальною площею 6,98 га, у тому числі, земельна ділянка під будівлями та дворами площею 4,52 га в межах Лисянської селищної ради.

Вказаний договір підписаний сторонами, земельні ділянки передані за актом прийому-передачі земельних ділянок в оренду від 11 лютого 2005 року, проте, сам договір оренди не пройшов державну реєстрацію.

Відповідно до довідки Звенигородської ОДПІ від 05 жовтня 2018 року, ПрАТ «Лисянське РТП» сплачено податок з орендної плати до місцевого бюджету, дані про заборгованість відсутні.

Також, з рішення Лисянського районного суду від 14 квітня 2010 року у справі №2-а33/2010 вбачається, що нові межі смт. Лисянка у встановленому законом порядку не визначені. Земельні ділянки які використовує ВАТ «Лисянське РТП» знаходяться за межами населеного пункту.

Відповідно до статті 174 ЗК України, що рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.

Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена, приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Рішення про встановлення і зміну меж районів у містах приймається міською радою за поданням відповідних районних у містах рад.

Згідно довідки Лисянської районної ради від 18 червня 2019 року, після 2012 року рішення щодо встановлення меж смт. Лисянка районною радою не приймалось.

Також, як зазначалося, позивач листом від 18 лютого 2019 року, повідомляв ГУ Держгеокадастру у Черкаській області щодо продовження терміну виконання припису, оскільки між ним та Лисянською селищною радою існує спір щодо визначення меж населеного пункту, зокрема знаходження земельних ділянок, які використовує ПрАТ «Лисянське РТП». Позивачем зазначено, що усунення порушення вказаного у приписі, можливе після передачі земель, які знаходяться за межами населеного пункту, в адміністративних межах Лисянської селищної ради в розпорядження новоствореної Лисянської ОТГ.

Таким чином, у позивача відсутня змога зареєструвати вищевказаний договір оренди. А тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність вини позивача у невиконанні припису відповідача за результатами проведеної перевірки.

Посилання апелянта на те, що земельна ділянка використовується за відсутності правовстановлюючих документів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані правовідносини між сторонами склалися не з вини позивача.

Також, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про неналежне сповіщення позивача про розгляд справи відносно нього про адміністративне правопорушення, яке було призначене на 21 березня 2019 року, тоді як повідомлення позивач отримав 12 квітня 2019 року, чим порушено вимоги ст. 268 КУпАП.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що позивач від підпису та подання письмових пояснень, по суті вчиненого правопорушення, відмовився, про що зроблено відмітку в протоколі та скріплено підписами свідків.

Разом з цим, до суду доказів відмови позивача від отримання документів, надання пояснень чи завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення апелянт не надав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не дотримано вимог ст. 268 КУпАП, чим позбавлено позивача права надати пояснення та докази на спростування доводів відповідача.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує практику Європейського Суду з прав людини, закріплену в рішенні від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, апелянтом не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, отже, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому, відсутні підстави для накладення стягнення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволенно позовні вимоги про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 21 березня 2019 року № 81/0003ПО/05/01/-19, прийняту відповідачем про накладення штрафу у сумі 340 грн відносно ОСОБА_1.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обов`язок доказування правомірності спірного рішення не виконав.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденка Володимира Ілліча залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ісаєнко Ю.А. Ключкович В.Ю.