Справа № 826/8864/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8864/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Оберемка Романа Анатолійовича до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у місті Києві № 4676-17 від 19.04.2017 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у місті Києві № 4676-17 від 19.04.2017 року про опис майна у податкову заставу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу №4676-17 від 19.04.2017 року прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві без урахування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна в податкову заставу складено в результаті виникнення податкового боргу у зв`язку з несвоєчасною сплатою самостійно задекларованих грошових зобов`язань.

Сама собою обставина прийняття податкової вимоги або рішення про опис майна у податкову заставу, на думку апелянта, не порушує приписів підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VІ, оскільки в даному випадку контролюючим органом не здійснювалось нарахування будь-яких санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), не накладався арешт на кошти чи майно банку, не здійснювалось примусове стягнення його коштів та майна.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 19.04.2017 відповідно до інтегрованих карток платника податку ПАТ «Європейський газовий банк», обліковувався податковий борг з податки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 7029,64 грн., який виник у результаті несвоєчасної сплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань в сумі 7029,64 грн. по декларації з податку на нерухоме майно № від 03.06.2016.

19.05.2017 Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» отримало податкову вимогу ГУ ДФС у місті Києві № 4676-17 від 19.04.2017 року та рішення № 4676-17 від 19.04.2017 року про опис майна у податкову заставу, якими визначено податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 7029,64 грн., та про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності позивача.

Позивач оскаржив в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України зазначені вимогу та рішення.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 12.06.2017 № 12511/6/99-99-17-01-15 скаргу ПАТ «Європейський газовий банк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним і пріоритетним відносно ПК України, у правовідносинах стягнення заборгованості з банків, в яких введено тимчасову адміністрацію та процедуру ліквідації, тому, стягнення податкової заборгованості з такого банку має відбуватися виключно в порядку спеціального законодавства, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно статтею 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За приписами пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені ПКУ строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 ПК України).

Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковою заставою є спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Питання виникнення права податкової застави регулюється статтею 89 ПК України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також визначає функції та правові основи діяльності контролюючих органів, які визначені пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій не регулюються нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спеціальним Законом для правовідносин, які виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України від 17.11.2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» у вказаного банку відкликано банківську ліцензію Національного банку та вирішено ліквідувати вказаний банк.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі вищезазначеної постанови Правління Національного банку України, прийнято рішення від 18.11.2014 року № 121 та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2014 року № 150, призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р.А., починаючи з 19.12.2014 року.

Оскаржувані податкова вимога № 4676-17 та рішення № 4676-17 про опис майна у податкову заставу прийняті ГУ ДФС у місті Києві - 19.04.2017 року, тобто вже після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» та в порушення приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами.

Приписами статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону (частина 3 вказаної статті).

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

У даному випадку спеціальним нормативно-правовим актом, який є пріоритетним по відношенню до Податкового кодексу України інших нормативно-правових актів є саме Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апелянт посилається на судову практику апеляційної та касаційної інстанції, проте, вказані правовідносини ґрунтуються на нормах законодавства, які врегульовують питання, що виникають у період введення у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, в свою чергу даний спір між АТ «ЄВРОГАЗБАНК» та ГУ ДФС у м. Києві виник за час ліквідації банку.

Пунктами 6 та 16 частини першої статі 2 Закону встановлено, що ліквідація банку -процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у податкового органу були відсутні підстави для прийняття оскаржуваної податкової вимоги № 4676-17 від 19.04.2017 року та рішення № 4676-17 про опис майна у податкову заставу від 19.04.2017 року, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Оберемка Романа Анатолійовича до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 26.07.2019