Справа № 280/2190/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 липня 2019 року Справа № 280/2190/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (Паспорт: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 )

до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69005 м. Запоріжжя, вул. Гагарі на, 26 )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вичинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо не здійснення перерахування пенсії позивача з 19 листопада 2018 року відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням пільгового стажу за наступні періоди роботи на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка):

з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1;

з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список №1;

з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1;

з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) Список № 1.

- зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19 листопада 2018 року з урахуванням пільгового стажу за наступні періоди роботи на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка):

з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1;

з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список № 1;

з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1;

з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) Список № 1.

Ухвалою суду від 14 травня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб), а справу призначено до розгляду на 19 червня 2019 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідач при перерахунку пенсії безпідставно не зарахував пільговий стаж роботи позивача на Стаханівському заводі феросплавів з 25 січня 1987 року по 30 червня 2000 року про що є записи в трудовій книжці, та не надав ніяких роз`яснень щодо незарахування до пільгового стажу наступні періоди роботи на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка): з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1; з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список № 1; з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1; з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року-майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) Список № 1. Чим були порушені мої права, передбачені статтею 46 Конституцією України, статтями 1, 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№22274 від 31 травня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що оскільки, надані позивачем довідки вважаються недійсними, тому відповідач позбавлений можливості врахувати їх для обчислення пенсії позивача. У відповідності до матеріалів пенсійної справи, до періоду роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 1 зараховано період в ВАТ „Стахановський завод феросплавів" починаючи з 01 січня 2000 року у відповідності до даних індивідуальних відомостей про застраховану особу та з 01 жовтня 2014 року по 02 серпня 2016 року в ПАТ „Запорізький завод феросплавів" у відповідності до довідок про підтвердження пільгового стажу роботи ПАТ „Запорізький завод феросплавів" від 17 лютого 2016 року № 54 та від 17 січня 2018 № 14. Вказує, що період роботи позивача з 25 січня 1987 року по 31 грудня 1999 року зараховано зо загального стажу позивача у відповідності до запису в трудовій книжці. Таким чином зазначає, що для зарахування періоду роботи позивача з 25 січня 1987 року по 31 грудня 1999 року в ВАТ „Стахановський завод феросплавів" до пільгового стажу за Списком № 1 немає законних підстав.

Представник Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою з міста Брянка Луганської області. Позивач отримує пенсію з 2016 року.

03 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача за перерахунком пенсії.

Листом №771/м-9 від 03 грудня 2018 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, оскілки надані позивачем довідки вважаються недійсними, тому відповідач позбавлений можливості врахувати їх для обчислення пенсії.

На звернення позивача від 26 лютого 2019 року пенсійним органом повідомлено, що ОСОБА_1 пенсія на теперішній час нарахована у повному обсязі, у відповідності до чинного законодавства.

Так, не погоджуючись з тим, що відповідач відмовив враховувати у пільговий стаж та здійснити перерахунок з урахуванням пільгового стажу за наступні періоди роботи на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка): з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1; з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список №1; з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1; з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) Список № 1, звернувся до суду з позовною заявою.

Так, судом встановлено, що у спірний період роботи з 25 січня 1987 року по 30 червня 2000 року - позивач працював на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка):

з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1;

з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список №1;

з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1;

з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) Список № 1.

У цей період були чинні Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.

Відповідно до статті 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Згідно статті 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: автономна республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

До складу України входять: Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська , Одеська , Полтавська , Рівненська , Сумська , Тернопільська , Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь, та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України.

Зі змісту преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) вбачається, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

Приписи статті 1 Закону визначають, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Загальновідомою є та обставина, що усі органи, організації, установи державної форми власності, в тому числі і органи Пенсійного фонду України, були евакуйовані з території проведення АТО ще наприкінці 2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 N 595 на підконтрольну Українській державі територію і продовжили свою роботу за місцем евакуації. При цьому, "ДНР" та "ЛНР" є терористичними організаціями і не визнаються Україною як державні утворення. Відповідно, органи державної влади України, включно із Пенсійним фондом України, не мають права здійснювати листування, робити запити та будь-яким іншим способом взаємодіяти із представниками самопроголошених "республік", а тому Пенсійний фонд України не має правової підстави для використання наданої представниками так званих "ДНР" та "ЛНР" інформації.

Законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено порядок регулювання правочинів та реалізації прав суб`єктів, названих Законів, з урахуванням необхідних змін на тимчасово окуповані території України у Донецькій та Луганській областях.

Так, часиною 1 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

При цьому згідно частини 2 статті 9 цього Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно частини 3 статті 9 зазначеного Закону також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, документи, видані державними органами та органами місцевого самоврядування так званої "Донецької народної республіки", згідно законодавства України є недійсним та не можуть створювати правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23 лютого 2016 року ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення»(статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача належно відображено період роботи позивача на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка): з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1; з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список №1; з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1; з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) з повним робочим днем професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також належно відображено загальний стаж роботи в обсязі, який є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 не прийнятих відповідачем спірних періодів роботи позивача на на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка): з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1; з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список №1; з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1; з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) є неправомірною і ці періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії позивача та зарахування пільгового стажу у період з 25 січня 1987 року по 30 червня 2000 року на пільгових умовах є неправомірним та підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

Так, перевіряючи оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до закріплених у частині 2 статті 2 КАС України критеріям, суд дійшов висновку, що такі рішення прийняті не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість відмови у перерахунку пільгової пенсії, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 132, 139, 143, 241, 243-246, 255, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну ОСОБА_1 (Паспорт: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69005 м. Запоріжжя, вул. Гагарі на, 26 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вичинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати бездіяльність Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо не здійснення перерахування пенсії позивача з 19 листопада 2018 року відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням пільгового стажу за наступні періоди роботи на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка):

з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1;

з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список №1;

з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1;

з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) Список № 1.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19 листопада 2018 року з урахуванням пільгового стажу за наступні періоди роботи на Стаханівському заводі феросплавів, м. Стаханів (Кадіївка):

з 25 січня 1987 року по 14 травня 1987 року підручний горнового феросплавної печі, Список № 1;

з 15 травня 1987 року по 31 серпня 1989 року - горновий феросплавної печі, Список № 1;

з 01 вересня 1989 року по 17 травня 1999 року- плавильник феросплавів (плавильний цех) Список № 1;

з 18 травня 1999 року по 30 червня 2000 року - майстер зайнятий на гарячій ділянці робіт (плавильний цех) Список № 1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (Паспорт: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69005 м. Запоріжжя, вул. Гагарі на, 26 ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 768 грн. 40 коп.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 липня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов