Справа № 420/282/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/282/19

Головуючий в І інстанції: Корой С.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 07.05.2019 р.

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.
за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 29.12.2018 року №UA500000/2018/000089/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у грудні 2018 року нею придбано на аукціоні в США автомобіль марки Volkswagen GTI 2013 р.в. Під час митного оформлення вказаного транспортного засобу позивачем надано всі документи, які підтверджують митну вартість товару за основним методом. Однак, митним органом без наведення обґрунтованих підстав проведено коригування митної вартості вказаного товару, проігноровано усі надані документи в підтвердження реальної ціни придбання транспортного засобу, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду з позовом та ставити питання про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в межах договору від 25.09.2018 року №8122 та Додаткової угоди від 01.10.2018 року до вказаного Договору «BEXНIILL AUTU TRADING CO., LTD» за замовленням позивача придбано автомобіль Volkswagen GTI 2013 р.в. VIN НОМЕР_1 .

Для здійснення митного оформлення вказаного автомобіля позивачем до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію від 13.12.2018 року №UA500650/2018/066769, відповідно до якої митна вартість товару визначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, та складає у загальному розмірі 4 160 дол. США.

Під час перевірки правильності визначення митної вартості товару митним органом встановлено у поданих документах розбіжності та недоліки.

Так, митним органом зазначено, що згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, якщо рахунок сплачено, то декларантом для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Відповідно до ст. 368 Митного кодексу України при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Оскільки вказаних документів під час митного оформлення товару позивач не надав, декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів подати (за наявності) матеріали, які підтверджують заявлену митну вартість та усувають виявлені недоліки і розбіжності, а саме: банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; копію митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Сторонами не заперечується, що у розпорядженні митного оформлення, для перевірки правильності митної вартості товару були наступні документи: копія договору від 25.09.2018 року №8122 та додаткової угоди від 01.10.2018 року до Договору від 25.09.2018 року №8122; копія паспорту та ІПН позивача; копія квитанції від 05.12.2018 року щодо оплати коштів за митне оформлення; копія акту про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 11.12.2018 року; копія рахунку з аукціону від 02.10.2018 року; копія платіжного доручення від 02.10.2018 року; копія інвойсу від 11.10.2018 року; копія довідки про здійснення SWIFT платежу; копія скріншота з особистого кабінету на сайті аукціону; копія інвойсу від 11.10.2018 року; копія звіту про незалежну оцінку авто з додатками від 11.12.2018 року; копія транспортної накладної від 19.10.2018 року; копія наряду від 07.12.2018 року; копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля; копія договору на здійснення брокерського декларування від 10.12.2018 року.

Рішенням Одеської митниці ДФС від 29.12.2018 року №UA500000/2018/000089/2 проведено коригування митної вартості транспортного засобу за другорядним (резервним) методом, внаслідок чого його вартість збільшена з 4160 дол. США до 6850 дол. США., розмір митних платежів збільшився - з 45 914,70 грн. до 69 596,75 грн.

Згідно вказаного рішення, підставою для його прийняття стало не надання позивачем раніше запитуваних документів та неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору через розбіжності і недоліки у поданих документів до митного оформлення.

Врахувавши наведені обставини, з метою митного оформлення автомобіля позивач 03.01.2019 року здійснив доплату митних платежів, після чого здійснено митне оформлення автомобіля та 08.01.2019 року випущено товар у вільний обіг за митною декларацією від 06.01.2019 року №UA500650/2019/000473.

Водночас, не погоджуючись із висновками контролюючого органу щодо неможливості підтвердити митну вартість товару на підставі поданих документів, з огляду на необґрунтованість доводів відповідача щодо недоліків та розбіжностей пред`явлених під час митного оформлення матеріалів, позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, вказані обставини обумовлювали митному органу необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості.

З огляду на те, що позивачем не виконано законні вимоги митниці, додаткові документи щодо фактичної митної вартості товару не подано, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що коригування митної вартості товару з урахуванням вартості ідентичних товарів відбулось з дотриманням законів та інших нормативно-правових актів, а тому підставі для задоволення адміністративного позову та скасування рішення відповідача відсутні.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Вказана обставина є обов`язковою для одержання додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 Митного кодексу України (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).

Виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, визначений ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України.

Проаналізувавши доводи відповідача, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості сумніву митниці у правильності заявленої позивачем митної вартості товару.

Так, колегія суддів звертає увагу, що приписи ст.ст. 53, 58 Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові і які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Однак, спірне рішення про коригування митної вартості товарів не містить жодних відомостей про наявність розбіжностей та недоліків у поданих декларантом документах, а також відомостей про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності, митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично єдиною підставою для коригування митної вартості товарів стала наявність інформації з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості.

Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При цьому, рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на вказаній митній інформації, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності митним законодавством не передбачено.

Слід зазначити, що відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявні у митного органу дані (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак, в оспорюваному за цим позовом рішенні відповідача не зазначено жодних відомостей, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган не навів пояснень щодо проведених коригувань із застосуванням другорядних методів.

Крім того, колегія суддів враховує, що під час митного оформлення транспортного засобу позивач надав контролюючому органу відповідний договір з додатками, за якими обумовлено постачання транспортного засобу, документи, які підтверджують його оплату, у тому числі з урахуванням сум, витрачених на його доставку, кількісні і вартість характеристики товару у повній мірі відповідають задекларованим даним під час митних процедур.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наданий пакет документів під час митного оформлення є вичерпним і дає змогу встановити митну вартість товару, відсутність у них розбіжностей, тобто є достатніми, такими, що містять необхідні відомості про числові значення складових митної вартості товару, та підтверджують обраний позивачем метод митної вартості товару.

Водночас, апеляційний суд враховує, що перевезення товару (транспортного засобу), а саме його доставка в порт вивантаження (ОМТП) покладається на організатора покупки транспортного засобу, а згідно виставлених позивачу рахунків вартість перевезення (фрахту) товару включена у загальну ціну товару.

У тому числі, з аналізу правил угод між позивачем та «BEXНIILL AUTU TRADING CO., LTD», колегія суддів приходить висновку про те, що страхування супроводжуваного товару покладено на виконавця цих послуг.

При цьому, у разі не проведення страхування товару, декларант не повинен доводити цей факт, оскільки такі обставини не пов`язуються із витратами, які підлягають врахуванню під час визначення митної вартості товарів.

Отже, з огляду на те, що витрати, пов`язані із доставкою товару в Одеський митний порт, включають у себе і всі витрати на перевезення, колегія суддів вважає, що висновок митниці про не підтвердження позивачем цих складових ґрунтується на неналежному вивченні наданих під час митного оформлення документів, а відтак - не відповідає критерію обґрунтованості і правомірності.

Враховуючи викладене, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, у наведених матеріалах відсутні розбіжності та вказані матеріали містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, в свою чергу відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність і невідповідність чинному законодавству рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля та вбачає безумовні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або матеріального права.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 29.12.2018 року №UA500000/2018/000089/2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 29.07.2019 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька