Справа № 140/546/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6557/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року (головуючого судді Лозовського О.А. ухвалене за правилами спрощеного позовного провадженні у письмовому провадженні в м. Луцьк) у справі №140/546/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.03.2019 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати наказ №55-од від 28.02.2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року задоволено позов.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №19-агд від 28.01.2019 було призначено службове розслідування за фактом відмови від лікування у військовій частині НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 , офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким встановлено факт перебування позивача на лікуванні в цивільних закладах Міністерства охорони здоров`я та нездійснення доповіді безпосередньому начальникові щодо свого захворювання та свого місця знаходження, що є порушенням статей 12, 254, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальнику. Всупереч зазначеному, ОСОБА_1 13.01.2019 не доповів про перебування на стаціонарному лікуванні, а також відмовився надавати пояснення з приводу перебування на лікування у Волинській обласній клінічній лікарні в період з 18.01.2019 по 25.01.2019. Лише після телефонного дзвінка майора ОСОБА_2 до старшого лейтенанта ОСОБА_1 з проханням пояснити усі обставини, старший лейтенант ОСОБА_1 повідомив, що знаходиться на лікуванні, а також повідомив, що «пояснення в письмовій формі буде надавати тільки офіцерам Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Також позивач лише після трьох днів хвороби звернувся за лікарською допомогою тому мав можливість звернутися за медичною допомогою до спеціалізованих закладів Міністерства оборони України. А тому, за порушення вимог статей 12, 254, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на позивача було накладено дисциплінарне стягнення - оголошено «догану».

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, про що свідчить копія посвідчення офіцера НОМЕР_2 , старший лейтенант ОСОБА_1 займає посаду офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28.09.2016.

13.01.2019 офіцер мобілізаційного відділення старший лейтенант ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського Територіального медичного об`єднання у зв`язку з гострим захворюванням (пневмонія) та був госпіталізований на стаціонарне лікування до терапевтичного відділення, що підтверджується листком звільнення №4 та того ж числа близько 16 год. 30 хв. про вказані обставини позивач мобільним зв`язком повідомив повідомив т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 .

Разом з тим, у зв`язку з ускладненням позивача було направлено на лікування в урологічне відділення Волинської обласної клінічної лікарні, де останній перебував на стаціонарному лікуванні в період з 18.01.2019 по 25.01.2019 (аркуш справи 9).

21.01.2019 по мобільному телефону позивач повідомив т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 , що перебуває на стаціонарному лікуванні у місті Луцьку.

З метою з`ясування вищевказаних обставин, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.01.2019 №19-агд, керуючись главою 2 пунктом 1 Наказу Міністра Оборони України №608 від 21.11.2017 «Про затвердження порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» було призначено службове розслідування, за результатами якого у відповідності до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017, був виданий наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №55-од від 28.02.2019 «Про результати службового розслідування за фактом перебування позивача на лікуванні в цивільних закладах Міністерства охорони здоров`я та нездійснення доповіді безпосередньому начальникові щодо свого захворювання та свого місця знаходження офіцером мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК старшим лейтенантом ОСОБА_1 », яким на позивача за порушення вимог статей 12, 254, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України було накладено дисциплінарне стягнення - оголошено «догану».

З даним наказом позивач ознайомився 28.02.2019, про що свідчить його підпис та звернувся з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з статтею 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України; Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Частиною першою статті 49 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Як встановлено частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту слідує, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як вбачається із частин першої, третьої статті 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Частиною сьомою статті 85 Дисциплінарного статуту визначено, що порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Як встановлено судом, службове розслідування за фактом встановлення обставин порушення позивачем статей 12, 254, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, а саме про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальнику, що проявилось у відсутності доповіді про перебування на стаціонарному лікуванні в цивільному закладі Міністерства охорони здоров`я та про відмову у проходженні лікування в межах військової частини.

При цьому, як слідує з акту службового розслідування, відповідно до листка звільнення №4 старший лейтенант ОСОБА_1 13.01.2019 звернувся до Володимир-Волинського Територіального медичного об`єднання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та був госпіталізований з діагнозом «позагоспітальна лівобічна пневмонія» та проходив лікування до 18.01.2019. Згодом позивач з 18.01.2019 по 25.01.2019 перебував на лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні з діагнозом «СКХ Камінь н/3 правого сечоводу», що, на думку суду, свідчить про гострий перебіг хвороби.

Відповідно до рапорту т.в.о. військового комісара ОСОБА_3 встановлено, що останній о 13 год. 00 хв. отримав доповідь від молодшого сержанта ОСОБА_4 в якій повідомлялось, що під час уточнення обстановки в районі відповідальності з відповідними структурами, зокрема, від чергового лікаря Володимир-Волинського Територіального медичного об`єднання була отримана інформація про те, що о 12 год. 20 хв. 13.01.2019 до приймального відділення звернувся офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК старший лейтенант ОСОБА_5 з попередній діагнозом «пневмонія» та був направлений на стаціонарне лікування в терапевтичне відділення.

При цьому відповідач зазначив, що позивач у встановленому порядку не доповів про даний випадок безпосередньому начальникові.

Однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки як встановлено матеріалами справи, про факт перебування на стаціонарному лікуванні 13.01.2019 позивач в телефонному режимі повідомив т.в.о. військового комісара ОСОБА_3 .

Також, як слідує з рапорту т.в.о. військового комісара ОСОБА_3 від 29.01.2019, останній запропонував старшому лейтенанту ОСОБА_1 написати його пояснення щодо його лікування в цивільній лікарні в період з 13.01.2019 по 25.01.2019, на що отримав відмову, що також свідчить про обізнаність відповідача про перебування старшого лейтенанта ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні (аркуш справи 24).

Статтею 254 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Згідно статті 260 Статуту внутрішньої служби на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.02.2017 №97/ВКП про порядок надання медичної допомоги військовослужбовцям обласного та районних (міських) військових комісаріатів області, з яким ознайомлений позивач під підпис передбачено, що:

1) у разі наявності у військовослужбовців захворювання, яке потребує планової (неекстренної) госпіталізації, останні особисто звертаються за медичною допомогою до лікарського складу ОВК, після чого їм в разі необхідності лікарями військкомату за підписом військового комісара ОВК видається направлення у гарнізонний військовий госпіталь;

2) у разі ж виявлення у військовослужбовців Р(М)ВК (окрім Луцького ОМВК) гострого захворювання останні звертаються за первинною медичною допомогою в лікувальні заклади районів (міст) області за місцем проживання. При необхідності лікарями-спеціалістами даних лікувальних закладів надається довідка про стан здоров`я військовослужбовця та потребу в його амбулаторному (стаціонарному) лікуванні. У разі потреби в амбулаторному лікуванні в домашніх умовах з метою запобігання ускладнень хвороби та скорочення термінів лікування особового складу довідки про стан здоров`я засобами електронного зв`язку надсилаються на адресу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (через відділ комплектування та призову) для розгляду та прийняття рішення. Військовослужбовцям Р(М)ВК, які підлягають амбулаторному лікуванню в домашніх умовах, лікарями обласного військового комісаріату надається довідка про звільнення від службових обов`язків на визначений термін (3-6 днів) та засобами електронного зв`язку надсилається у відповідний Р(М)ВК. При захворюванні військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 останні звертаються за медичною допомогою безпосередньо до лікарів ІНФОРМАЦІЯ_3 . Військовим комісарам Р(М)ВК в разі захворювання надається довідка про звільнення від службових обов`язків на визначений термін лікарським складом ОВК після надання останнім на ім`я обласного військового комісара рапорту про захворювання.

Колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що позивач 13.01.2019 користуючись правилами, визначеними у пункті 2 наведеного вище порядку надання медичної допомоги військовослужбовцям обласного та районних (міських) військових комісаріатів області, звернувся до Володимир-Волинського територіального медичного об`єднання, де отримав рекомендацію лікаря у потребі стаціонарного лікування та був госпіталізований, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, дії позивача не суперечили порядку надання медичної допомоги військовослужбовцям, визначеного у розпорядженні військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.02.217 №97/ВКП.

Відтак, враховуючи наявність гострого захворювання позивача та невідкладне його звернення щодо надання медичної допомоги в цивільному закладі Міністерства охорони здоров`я, що не суперечить порядку надання медичної допомоги військовослужбовцям обласного та районних (міських) військових комісаріатів області, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно за результатами проведено службового розслідування видано наказ №55-од від 28.02.2019 «Про результати службового розслідування за фактом перебування позивача на лікуванні в цивільних закладах Міністерства охорони здоров`я та нездійснення доповіді безпосередньому начальникові щодо свого захворювання та свого місця знаходження офіцером мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК старшим лейтенантом ОСОБА_1 », яким на позивача за порушення вимог статей 12, 254, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом прийняття спірного наказу №55-од від 28.02.2019 діяв без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, не довів правомірність прийняття оскаржуваного рішення, а судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі №140/546/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 29.07.2019