Справа № 280/700/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/700/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційні скарги Апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (головуючий суддя - Артоуз О.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України

про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо визначення розміру надбавки за вислугу років та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Апеляційного суду Запорізької області (далі - Відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - Відповідач-2), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Апеляційного суду Запорізької області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року тільки у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»;

- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за періоди з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року в розмірі визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити за період з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційному суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати з розрахунку надбавки за вислугу років згідно ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року;

- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області та Державну судову адміністрацію України надати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з моменту набрання законної сили.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що на день звільнення позивача з посади судді йому не виплачена заробітна плата в повному обсязі відповідно до вимог Закону України «Про статус суддів». Позивач вважає дії Відповідача щодо нарахування надбавки за вислугу років не від розміру загальної суми щомісячної заробітної плати, а від розміру посадового окладу та відповідно виплати заробітної плати у період з період з 01.04.2002 року до 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 01.01.2012 року протиправними та такими, що порушують конституційні права останнього.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року по справі №280/700/19 адміністративний позов задоволено частково, а саме ухвалено:

- визнати протиправними дії Апеляційного суду Запорізької області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року тільки у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»;

- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за періоди з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року в розмірі визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити за період з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання судовим рішенням законної сили (а.с. 128-132).

Відповідач-1 - Апеляційний суд Запорізької області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 138-146).

В апеляційній скарзі Відповідач-1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, стосовно яких, нарахування та виплата Позивачу заробітної плати, у тому числі надбавки за вислугу років у спірний період, здійснювалася Відповідачем-1 відповідно до норм діючого на той час законодавства та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на відповідний рік.

Відповідач-2 - Державна судова адміністрація України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 147-151).

В апеляційній скарзі Відповідач-2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що у спірний період часу діяли норми законодавства, що передбачали нарахування та виплату набавки з посадового окладу, а не від розміру загальної суми щомісячної заробітної плати.

16 липня 2019 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від Апеляційного суду Запорізької області за вх. №23474/19 про розгляд справи без участі представника останнього за наявними у справі матеріалами.

Позивачем не подано відзив на апеляційні скарги.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працювала суддею Апеляційного суду Запорізької області з 01.04.2002 року по 15.09.2016 року.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1515-VІІІ відповідно до п.9 ч. 5 ст. 126 Конституції позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2016 року №76к відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України, ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивача було відраховано зі складу суду у зв`язку з виходом у відставку.

Відповідно до наказу Апеляційного суду Запорізької області №40-5 від 29.04.2002 року Позивачу було присвоєно 3-й кваліфікаційний клас , а 10.01.2006 року відповідно до наказу №4-1 - 2-й кваліфікаційний клас.

Відповідно до розрахунків нарахованої заробітної плати у період

- з квітня 2002 року по жовтень 2003 року заробітна плата, яка була нарахована ОСОБА_1 , складалася з посадового окладу у розмірі 290 грн., кваліфікаційного класу у розмірі 140 грн.;

- з листопада 2003 року по 31.12.2005 року заробітна плата, яка була нарахована ОСОБА_1 , складалася з посадового окладу у розмірі 383 грн. та 541 грн, а також кваліфікаційного класу у розмірі 325 грн., надбавки за вислугу років відповідно до Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року №2862-ХII (оклад+клас) 25%, за інтенсивність, за розширену зону роботи, щомісячних премій та премій до свят.

Наказом голови Апеляційного суду Запорізької області №136-к від 09.10.2006 року з 27.10.2006 року Позивачу було встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Наказом голови Апеляційного суду Запорізької області №207-к від 19.10.2011 року з 29.10.2011 року надбавку за вислугу років було збільшено до 40% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Згідно розрахунків нарахованої заробітної плати у період з 01.01.2007 по 31.12.2007 заробітна плата, яка була нарахована ОСОБА_1 , мала наступні складові: посадовий оклад - 3154,00 грн.; кваліфікаційний клас - 350,00 грн.; надбавка за вислугу років відповідно до Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року №2862-ХІІ (оклад + клас) 30% - 1051,20 грн..; премія до свят лютий - 1000 грн., виробнича премія - 500 грн.; березень - квартальна премія - 1000 грн.; травень - виробнича премія - 750 грн.; червень премія до свят 1000 грн.; серпень - додатковий посадовий оклад - 3154 грн, премія до свят -1200 грн., премія - 1500 грн., допомога на соціально-побутові потреби - 4555,11 грн.; вересень - премія квартальна - 800 грн.; жовтень -щомісячна премія - 178,25 грн., премія до свят - 1200 грн.; листопад - щомісячна премія - 455,04 грн.; грудень- щомісячна премія - 455,52 грн., квартальна премія - 600 грн., премія до свят - 3000 грн.

Нарахування заробітної плати у період з 01.06.2008 по 31.12.2011 відбулося, виходячи із наступних складових: посадовий оклад - 3154 грн., кваліфікаційний клас - 350,00 грн.; надбавка за вислугу років відповідно до Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року №2862-ХІІ (оклад + клас) 30% - 1051,20 грн., щомісячна премія відповідно до Постанови №865 - 911,04 грн., премій квартальних та до свят, додаткового посадового окладу, допомоги на соціально- побутові потреби.

Правомірність розрахунку та виплати суддівської винагороди у вказані періоди є предметом судового спору у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року; Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» №3235-IV від 20.12.2005 року; Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року; Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»; Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року №19 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності нарахування ОСОБА_1 надбавки за вислугу років не від розміру загальної суми щомісячної заробітної плати, а від розміру посадового окладу та відповідно виплати заробітної плати у період з 01.04.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 не у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (далі Закон № 2862-ХІІ) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Так, частиною 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року №3235-IV змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Неконституційним Закон №3235-IV в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

З 1 січня 2007 року надбавка за вислугу років мала нараховуватися відповідно до частини четвертої статті 44 Закону №2862-ХІІ.

Однак, колегією суддів встановлено, що відповідно до розрахункових листів заробітної плати Позивача в період з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року заробітна плата за вказаний період нарахована, виходячи із таких складових як: посадовий оклад; кваліфікаційний клас, вислуга років судді від суми посадового кладу та кваліфікаційного класу; та у відповідному розмірі - премія щомісячна, премія до свят, індексація доходу.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» яким внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, зміни до абзацу другого частини четвертої ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність 22 травня 2008 року.

Тобто, з 1 січня до 22 травня 2008 року (дати винесення Рішення №10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року №19 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (яка набрала чинності з 1 березня 2008 року) останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

З огляду на зазначене, після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - Закон № 2862-ХІІ і постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Позивачу в період роботи з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року надбавка за вислугу років нараховувалася у відсотках лише від розміру посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас без урахування премій.

Разом з тим, виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами слід зазначити, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення №10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону №2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову №865.

При цьому посилання Відповідача-1 на рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №34-рп/2007, в якому зазначено про те, що затвердження умов оплати праці працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, затверджується виключно Кабінетом Міністрів України, в даному випадку є необґрунтованими, оскільки судді мають спеціальний статус у порівнянні з іншими працівниками, які фінансуються з бюджету.

Про вказане також свідчить те, що відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги і те, що Верховний Суд в постанові від 18.12.2018 року у справі №816/301/16 дійшов висновку про те, що відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «загальна сума щомісячного заробітку» не може бути підставою для не врахування при визначенні суми надбавки за вислугу років інших виплат та надбавок, зокрема, щомісячних премій, премій до свят та інших надбавок, оскільки стаття 44 Закону України «Про статус суддів» 15 грудня 1992 року №2862-XII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначала, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання Відповідача-1 нарахувати та виплатити за період з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки.

Дана норма ставить у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.

З матеріалів справи встановлено, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань були виплачені Позивачу при наданні щорічної основної відпустки відповідно до пп. 2 п. 2-1 Постанови №865.

Відповідно до пп. 2 п. 2-1 цієї Постанови (в редакції від 01.04.2016) у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

З вищевикладеного випливає те, що вказані вище виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

З огляду на вказане суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі зазначених вище складових.

Разом з тим, у вказаному вище рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

При цьому, зі змісту статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2,3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, що, у свою чергу свідчить про необґрунтованість доводів Відповідача-1 про відсутність підстав для компенсації втрати частини грошових доходів, з огляду на те, що заборгованості перед Позивачем останній не має.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Щодо доводів Відповідача-1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на не зазначення в резолютивній частині оскаржуваного рішення висновку суду щодо вимоги Позивача про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Апеляційному суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати з розрахунку надбавки за вислугу років згідно ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 01.04.2002 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року колегія суддів зазначає наступне.

З аналізу оскаржуваного рішення суду першої інстанції встановлено те, що в мотивувальній частині рішення судом наведено обґрунтування відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Апеляційного суду Запорізької області та в резолютивній частині вказано про часткове задоволення позовних вимог із зазначенням кожної з вимог, які підлягають задоволенню.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення про відмову в задоволенні однієї з позовних вимог є фактично опискою технічного характеру, яка не впливає на правильність вирішення справи по суті, результат прийнятого судом першої інстанції рішення та його зрозумілість.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг Відповідача-1 та Відповідача-2, кожної окремо, висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача-1 та апеляційну скаргу Відповідача-2 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Запорізької області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року в адміністративній справі №280/700/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 30 липня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова