Справа № 640/19998/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 липня 2019 року № 640/19998/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевченко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Поліщук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

за участі учасників справи:

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача 2 - Гаврилюк Н.О.

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, платник податків) з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач 1 та/або контролюючий орган), Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач 2) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 06.09.2018 № 098844203, № , № , № , № , № , № , № від 06.09.2018; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № , № , № , № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку є протиправним, оскільки позивачем вчасно здійснені необхідні дії з переходу на третю групу платників єдиного податку, у чому контролюючим органом безпідставно відмовлено, незаконно анульовано реєстрацію позивача як платника єдиного податку й протиправно переведено платника на загальну систему оподаткування. Крім того, винесені у результаті проведення перевірки податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки невиконання вимог Податкового кодексу призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що позивачу було відмовлено у затвердженні заяви про перехід на третю групу платників єдиного податку спрощеної системи оподаткування у зв`язку з тим, що ним не заповнено рядок №12 вказаної заяви.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав, викладених у відзиві, а саме зазначив про те, що оскільки позивачем, як платником єдиного податку, порушено вимоги перебування на спрощеній системі оподаткування, а також враховуючи наявність рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації платника єдиного податку, у Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві, як наслідок, виникли законні підстави для прийняття оскаржуваних позивачем рішень про застосування штрафних санкцій.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, вивчивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем та був взятий на податковий облік у Маріупольській ОДПІ з 10.09.2003 за № 2 007860. У зв`язку зі зміною місцезнаходження (місця проживання) позивач був взятий на облік у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 05.07.2016 та перебував на спрощеній системі оподаткування у 2-ій групі платників єдиного податку зі ставкою - 20% до розміру мінімальної заробітної плати.

06.07.2016 позивачем подано до контролюючого органу заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.12.2011 № 1675, у зв`язку з перевищенням протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 глави XIV Кодексу (для платників єдиного податку першої та другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи).

Не отримавши повідомлення про відмову у його переведенні до третьої групи платників єдиного податку, позивач успішно подав, а відповідач 1 прийняв податкову декларацію позивача 18.07.2016 як платника єдиного податку третьої групи.

Листом № 2493/26-50-13-02-16 від 22.02.2017 відповідачем повідомлено позивача про наявність рішення № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку у зв`язку з перевищенням протягом календарного року встановленого обсягу доходу платником єдиного податку другої групи та нездійснення платником переходу на застосування іншої ставки. У цьому листі було зазначено, що вищевказане рішення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 517 на адресу реєстрації позивача: АДРЕСА_1 , який 20 лютого 2017 року було повернуто відповідачу за закінченням встановленого строку зберігання.

Позивачем вищезазначене рішення отримано не було, оскільки поштове відправлення було повернуто поштовим відділенням відповідачу 1 у зв`язку із закінченням строку зберігання, що не заперечується сторонами справи.

Фактичною підставою для вчинення контролюючим органом дій щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 став факт того, що в поданій позивачем заяві від 06.07.2017 про перехід на іншу групу платників єдиного податку не було заповнено пункт № 12 , де не зазначено обсяг доходу, що перевищує гранично допустимий для перебування позивача на 2 групі платника єдиного податку, але пункт №12 обов`язковий для заповнення тільки для суб`єктів господарювання, які переходять на спрощену систему оподаткування обліку та звітності, що передбачено наказом Міністерства фінансів України № 1675 від 20.12.2011, яким затверджено заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

Надалі, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві № 11964 від 06.08.2018, відділом контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві з « 08» по « 14» серпня 2018 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 , внаслідок чого було складено акт перевірки № 3474/26-15-42-03-30/ від 21.08.2018.

На підставі зазначеного акту 06.09.2018 відповідачем 2 було прийняте рішення про винесення:

- податкових повідомлень-рішень № 098844203, № , № , № , № , № , № , № ;

- рішень про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № , № , № , № ;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266.

Не погоджуючись з рішенням відповідача 1 та відповідача 2 позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Позивач стверджує, а відповідачі не заперечують, що 06.07.2016 у зв`язку з перевищенням обсягу доходу 2-ої групи платників, позивач через довірену особу подав заяву до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва про застосування спрощеної системи оподаткування щодо переходу у 3-тю групу платників єдиного податку.

Подана позивачем заява від 06.07.2016 про застосування спрощеної системи оподаткування до контролюючого органу, повністю відповідає формі заяви, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675.

Відповідач 2 у відзиві до позовної заяви вказує, що 07.07.2016 ним було відмовлено позивачу у затвердженні заяви про перехід на третю групу платників єдиного податку спрощеної системи оподаткування у зв`язку з тим, що позивачем не було заповнено рядок № 12 вказаної заяви, внаслідок чого винесено рішення № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку позивача, та виключено їз Реєстру платників податку з 1 липня 2017 року.

Сам позивач стверджує, що дізнався про анулювання його реєстрації як платника єдиного податку лише 24.01.2017 з усної консультації працівника ГНІ Голосіївського району ГУ ДФС у м. Києві, у зв`язку з чим 24.01.2017 ним було надіслано до ГНІ Голосіївського р-ну ГУ ДФС у м. Києві запит на отримання інформації (податкової консультації) та рішення, однак отримав лише лист відповідь, а саме рішення не отримав.

Не отримавши рішення, позивач не мав змоги належним чином оскаржувати вказане рішення, так як відповідно до статті 160 КАС України у позовній заяві позивач має зазначити обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю своїх прав, свобод, інтересів.

Крім того, 07.11.2018 адвокатом позивача було здійснено спробу отримати копію рішення № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, однак відповідачем копію рішення не було надано.

Рішення № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку було надано відповідачем 1 за клопотанням позивача під час розгляду даної адміністративної справи.

У своїх запереченнях відповідач 2 підтвердив свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, щодо відмови позивачу у переведенні останнього у третю групу платників податку спрощеної системи оподаткування з підстав не відповідності заяви від 06.07.2017 вимогам, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 1675 від 20.12.2011.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються нормами глави І розділу ХІV Податкового кодексу України «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» (далі - ПК України).

Як слідує зі змісту спірного рішення підставою для його прийняття стали норми абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 298.1 статті 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Абзацом 1 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Відповідно до п. 298. 3 ст. 298 ПК України передбачено перелік обов`язкових відомостей, які зазначаються у заяві про перехід до іншої групи платників єдиного податку.

У п. 298.7 ст. 298. ПК України закріплено, що форма та порядок подання заяви встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

На виконання даного положення Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України № 1675 від 20.12.2011 затверджено заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

Разом з цим, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (п. 299.1 ст. 299 ПК України).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, в розрізі приписів пункту 299.2 статті 299 ПК України, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

У п. 299. 3 ст. 299 ПК України зазначено, що у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Аналізуючи наведені положення норм ПК України суд приходить до висновку, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку стало перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Як стверджує відповідач 2, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві було виявлено перевищення позивачем протягом календарного року обсягу доходу платником податків другої групи та нездійснення ним переходу на застосування іншої ставки, а тому 24.01.2016 року прийнято рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку.

Відповідачем 2 за клопотанням позивача було надано у судовому засіданні у якості доказу рішення № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку на підтвердження існування обґрунтованих підстав для анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку. Так, у вказаному рішенні зазначено, що підставою для анулювання реєстрації позивача стало саме перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку 1-ої і 2-ої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) календарним кварталом, у якому відбулося таке перевищення відповідно до абз. 1,2,3 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Кодексу, абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Кодексу.

Однак, сам контролюючий орган не заперечує, що 06.07.2016 позивач подавав заяву до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про перехід на третю групу платників єдиного податку, у задоволенні якої контролюючий орган відмовив листом від 07.07.2016 у зв`язку з тим, що позивачем не було заповнено рядок 12 заяви під назвою «Обсяг доходу за попередній календарний рік». Іншої заяви про переведення у третю групу позивач пізніше не подавав.

Відповідачем 2 до суду було подано заперечення, у якому останній не погодився із твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив. Зокрема, відповідач 2 стверджує, що подана 06.07.2017 позивачем заява про застосування спрощеної системи оподаткування, не відповідала вимогам, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675, а саме: позивачем до поданої заяви не було додано розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування.

Однак суд не погоджується з твердженнями відповідача 2 щодо невідповідності форми заяви про застосування спрощеної системи оподаткування вимогам законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 Порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675, суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року шляхом подання заяви до органу державної податкової служби не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675.

Вищезазначені положення Наказу Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675 стосуються суб`єктів господарювання, які є платником інших податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України, тобто застосовується до платників загальної системи оподаткування. Однак, позивач на момент подання заяви від 06.07.2017 про перехід на третю групу платників податку спрощеної системи оподаткування, перебував на спрощеній системі оподаткування у другій групі платників податків, а тому позивач не вважається платником інших податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України. З цього слідує, що на позивача не поширювалась вимога щодо подання контролюючому органу розрахунку доходу на попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування.

Суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання відповідно до вимог п.3 ч.2. ст.298, ч.3 ст. 298 та ч.7 ст. 298 ПК України, так як ним була подана заява про перехід на спрощену систему оподаткування у третю групу платників єдиного податку від 06.07.2016, яка відповідала встановленій уповноваженим органом формі, в порядку та строк, передбачених Податковим кодексом України.

Як убачається із суті справи, у відповідача 1 були відсутні законні підстави для відмови позивачу у переведенні на третю групу платників єдиного податку.

Тому відмова контролюючого органу у переведенні позивача до іншої групи платників єдиного податку з підстав неповного заповнення позивачем відповідної форми заяви містить ознаки надмірного формалізму, є необґрунтованою та потягла за собою обтяження становища платника податку шляхом примусового переведення позивача на загальну систему оподаткування.

У випадку анулювання реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання не може бути платником цього податку із дати вилучення з відповідного Реєстру.

Анулювання реєстрації платником єдиного податку передбачає собою перехід платника податків на загальну систему оподаткування.

Тобто, платник податку, починаючи з дати анулювання реєстрації платником єдиного податку, та у разі, якщо за рішенням суду скасовано анулювання реєстрації такого платника, до дати прийняття такого рішення втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з невідворотністю спричиняє виникнення низки негативних (несприятливих), для такого платника, юридичних наслідків.

З огляду на вказане, суд зазначає, що встановлення факту протиправності зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень зумовлює виникнення потреби в обтяженні цього або іншого суб`єкта обов`язком усунути всі спричинені рішенням негативні юридичні наслідки та повернути платника податку у первинне правове становище, котре існувало до моменту прийняття незаконного рішення.

Крім того, відсутність у контролюючого органу законних підстав, передбачених п. 299.10 ст. 299 ПК України, для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку приводить до визнання проведеної з 08.08.2018 по 14.08.2018 податкової перевірки позивача як платника загальної системи оподаткування незаконною та такою, що не має правових наслідків, а тому підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення від 06.09.2018 року № 098844203, № , № , № , № , № , № , № від 06.09.2018; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № , № , № , № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266.

Така позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 27.01.2015 № 21-425а14, від 09.02.2016 у справі № 826/5689/13 та від 16.02.2016 у справі № 826/12651/14, у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №804/3006/17, зокрема невиконання вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Частиною 2 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72, 73, 77, 143, 243-246, 250, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправними та скасувати повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 06.09.2018 № 098844203, № , № , № , № , № , № , № ; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності від 06.09.2018 № , № , № , № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266 від 06.09.2018.

4. Судові витрати у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

5. Судові витрати у розмірі 8810 гривень (вісім тисяч вісімсот десять) 00 коп. стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23, код ЄРДПОУ 39468461.

Відповідач 2 - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄРДПОУ 39439980.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко

Повний текст рішення складено 29.07.2019.