Справа № 420/6871/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6871/18
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченко К.В.,

при секретарі судового засідання Биховець А.В.,

за участю апелянта - ОСОБА_1 , представника відповідача - Акімової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Лідії Володимирівни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Лідії Володимирівни, за участю третіх осіб: Кабінету Міністрів України, Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправним пункту наказу та про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив суд:

визнати протиправним та скасувати пункт другий наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області № 4-ОС від 15 лютого 2017 року щодо присвоєння позивачу найнижчого 9 рангу державного службовця;

зобов`язати відповідача індивідуальним актом (наказом) поновити порушене право та відновити правовий статус позивача, у спосіб присвоєння йому згідно Закону України «Про державну службу» відповідний найвищий 3 (третій) ранг державного службовця категорії посад «Б» (посада керівника), який дзеркально відповідає протиправно позбавленому не в судовому порядку, раніше присвоєному, найвищому рангу державного службовця категорії посад керівника районного рівня як: рівнозначна посада та рівнозначний найвищий ранг такої посади.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він працював на посаді державного реєстратора апарату Комінтернівської районної державної адміністрації та 01 лютого 2011 році йому присвоєно 11 ранг державної служби шостої категорії посад. 21 липня 2011 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням штату. 21.12.2016 року позивача повторно призначено на посаду державної служби за результатом конкурсу, а саме: на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області. Згідно наказу відповідача, позивачу присвоєно найнижчий 9 ранг державного службовця з 21.12.2016 року. Позивач вважає що на момент його повторного призначення на посаду державної служби, він вже мав спеціальне звання, а саме : присвоєний найвищий ранг державного службовця у відповідності до категорії посади - керівника районної державної адміністрації (шоста категорія посад і найвищий 11 ранг державного службовця який відповідав цій категорії посади) відповідно до діючого на момент правових відносин законодавства. Позивач вважає, що після призначення йому 9 рангу державного службовця, відповідач фактично позбавив його раніше присвоєного рангу.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що у разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю, за ним зберігається раніше присвоєний ранг. Однак згідно трудової книжки позивача, йому був присвоєний 11 ранг державного службовця, що є нижчим від рангу, що присвоєний при прийнятті на посаду секретаря судових засідань, а саме 9 рангу державного службовця.

Національне агентство України з питань державної служби надало пояснення, в яких зазначило, що позивачу присвоєно 9 ранг державного службовця правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в межах категорії "В", до якої відноситься посада секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про Державну службу" № 889-VIII державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «В», присвоюються 6, 7, 8, 9 ранг, а отже присвоїти позивачу 3 ранг державного службовця в межах посади державної служби категорії «В» - неможливо. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово звертався до НАДС за відповідними роз`ясненнями щодо порядку присвоєння рангів державних службовців, в яких роз`яснено, що відповідачем не допущено порушення норм чинного законодавства при присвоєнні позивачу 9 рангу державної служби.

Кабінет Міністрів України надав пояснення, в яких зазначив, що питання присвоєння рангів державних службовців даної категорії посад не відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області. Зобов`язано керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» та з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням сторони подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просять: ОСОБА_1 - скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, відповідач - скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовити в задоволенні позову.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача щодо порушення відповідачем положень ч.9 та ч.10 ст.39 Закону України "Про державну службу", яке виразилось у позбавлення позивача раніше присвоєного рангу. Крім того, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не зазначено норм чинного законодавства, недотримання яких призвело до порушення права позивача, хоча визнано оскаржуваний наказ протиправним та скасовано його. Скасовуючи оскаржуваний наказ, суд першої інстанції безпідставно не відновив порушене право позивача шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, не задовольнивши позов в цій частині. Апелянт зазначає, що до порушення його права на збереження раніше присвоєного рангу призвела протиправна норма Порядку присвоєння рангів державних службовців, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2016 року.

Керівник апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Лідія Володимирівна в своїй апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції не обґрунтував прийняте рішення, а лише погодився з позицією позивача, не надаючи належну оцінку аргументам відповідача.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та керівника Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Л.В. підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

З 17 січня 2001 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника служби у справах неповнолітніх Комінтернівської районної державної адміністрації та цього ж дня прийняв присягу державного службовця(т.1 а.с. 48).

Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації № 10-к від 17.01.2001 року, ОСОБА_1 , присвоєно 13 ранг державного службовця (а.с. 48).

З даної посади, згідно розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації №90-к від 03.10.2002 року ОСОБА_1 звільнений з 03.10.2002 року згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

19 вересня 2005 року позивача призначено на посаду державного реєстратора Комінтернівської районної державної адміністрації.

07 липня 2008 року позивачу присвоєно дванадцятий ранг державного службовця.

01 лютого 2011 року ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг державного службовця.

21 липня 2011 року позивача звільнено з посади державного реєстратора апарату районної державної адміністрації в зв`язку зі скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України, згідно розпорядження виконуючого обов`язки голови районної державної адміністрації № 80/к-2011 від 20.07.2011 року (т.1 а.с. 14, 50).

Наказом керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області №58-ОС від 20.12.2016 року, відповідно до ст. ст. 21, 31, 33, 35 Закону України «Про державну службу», постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 246 «Порядок проведення конкурсу на зайняття посад державної служби», ОСОБА_1 призначено з 21 грудня 2016 року на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області з посадовим окладом згідно штатного розпису за результатами конкурсного відбору з випробувальним терміном на 3 місяці (т.1 а.с. 16).

15 лютого 2017 року керівником апарату Комінтернівського районного суду Одеської області видано наказ № 4-ОС «Про внесення змін до наказу № 58-ОС від 20.12.2016 року, а саме на підставі записів в трудовій книжці ОСОБА_1 , розрахунку стажу державної служби: ОСОБА_1 призначено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 36% посадового окладу, як такому, стаж державного службовця якого становить 12 років 3 місяці 16 днів; присвоєно дев`ятий ранг державного службовця з 21.12.2016 року ОСОБА_1 , секретарю судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області, який мав 11 ранг державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723 (т.1 а.с. 17).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до Порядку присвоєння рангів державних службовців та враховуючи, що позивач з 21.07.2011 року був звільнений з державної служби та з 21 грудня 2016 року призначений на державну службу, йому повинен бути присвоєний черговий ранг обчислений з урахуванням періоду роботи на державній службі.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про зобов`язання відповідача присвоїти позивачу найвищий 3 ранг державного службовця категорії посад «Б» (посада керівника), фактично є втручанням у дискреційні повноваження керівника апарату суду. Суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою захисту прав позивача доцільним в даному випадку буде зобов`язати керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця у відповідності до норм Закону України "Про державну службу" та з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.

Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 889-VIII) та Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 року (далі Порядок № 306).

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч.2 ст.1 Закону № 889-VIII).

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п.4 ч.1 ст.2 Закону № 889-VIII)

Статтею 6 Закону № 889-VIII визначено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців, та встановлює такі категорії:

категорія "А" (вищий корпус державної служби) - посади:

Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств;

керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників;

керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів та їх заступників, керівників секретаріатів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та їх заступників, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників;

голів місцевих державних адміністрацій;

керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;

2) категорія "Б" - посади:

керівників структурних підрозділів Секретаріату Кабінету Міністрів України та їх заступників;

керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників;

заступників голів місцевих державних адміністрацій;

керівників апаратів апеляційних та місцевих судів, керівників структурних підрозділів апаратів судів, їх заступників;

заступників керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;

3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

З наведеного вбачається, що посада, яку обіймає позивач - секретар судового засідання Комінтернівського районного суду Одеської області відноситься до посад державної служби категорії "В".

Згідно зі статтею 39 Закону №889 видом спеціальних звань є ранги державних службовців, яких цим Законом встановлено 9 рангів.

Відповідно до частини третьою статті 39 Закону №889 передбачено присвоєння таких рангів: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранги державної служби.

Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що присвоєння найнижчого рангу державної служби у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю, який призначається на посаду державної служби вперше.

Проте, позивач вперше був прийнятий на посаду державної служби 17.01.2001 року, а саме на посаду начальника служби у справах неповнолітніх Комінтернівської районної державної адміністрації, та цього ж дня прийняв присягу державного службовця.

Судова колегія також враховує, що відповідно до ст.26 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, який передбачав сім категорій посад та 15 рангів державної служби, позивачу в межах шостої категорії посад з урахуванням відпрацьованого часу на державній службі було присвоєно від 13 до 11 рангу державної служби.

Отже, оскільки 20.12.2016 року позивач прийнятий на посаду державної службі (секретаря судового засідання Комінтернівського районного суду Одеської області) не вперше, враховуючи положення ч.5 ст.39 Закону №889, судова колегія вважає, що при прийнятті на посаду після закінчення випробувального строку йому мав бути присвоєний ранг у межах категорії "В" з урахуванням сумарного відпрацьованого часу на посадах державної служби в інших державних органах та порядку присвоєння чергового рангу відповідно до ч.6 ст.39 Закону № 889.

Дійсно, ч.1 п.10 Порядку №306 передбачено врахування попереднього періоду роботи державного службовці, якому присвоєно ранг відповідно до Закону № 3723-ХІІ, лише на займаній посаді. Але вказане положення, на думку судової колегії, суперечить положенням ч.5 ст.39 Закону № 889, які передбачають присвоєння найнижчого рангу державного службовця лише у разі призначення на посаду державного службовця вперше, а тому не підлягає застосуванню.

Інше правова позиція призведе до нівелювання більш ніж 10-річного загального стажу державної служби ОСОБА_1 при визначенні рангу (звання) державної служби та прирівнює його до державного службовця, якій після отримання необхідної освіти призначений на цю ж саму посаду за відсутності стажу роботи на державній службі.

Крім того, судова колегія враховує, що загальний відпрацьований період роботи позивача на державній службі, а саме 12 років 3 місяці і 16 днів, відповідно до ст.46 Закону № 889 зарахований при призначенні надбавки за вислугу років, яка визначена в розмірі 36%.

Логіка таких дій лише підтверджує необхідність врахування загального періоду роботи державного службовця на такій службі не лише при призначенні надбавки за вислугу років, а й при встановленні відповідного рангу, за який також встановлена відповідна надбавка.

Положення ч.9 ст.39 Закону № 889 про те, що у разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби, що мало місце у випадку з позивачем, за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг, не враховує ситуації, коли попередній стаж роботи отриманий ним в період дії Закону № 3727-ХІІ, який передбачав 15 рангів державної служби, та позивач за час роботи на державній службі отримав з 13 по 11 ранг. Проте, призначення позивача на посаду секретаря судових засідань відбулось вже під час дії нового Закону України "Про державну службу" № 889, який передбачає всього 9 рангів державної служби.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України, стаття 6 КАС України). Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Судова колегія вважає, що несправедливість положень Порядку № 306 по відношенню до державних службовців, ранг яким призначений у відповідності до Закону № 3727-ХІІ, ніж Закон № 889, та не проходження ними державної служби на час набрання чинності Законом № 889, не може бути покладена в основу відмови у даному позові в повному обсязі.

Вірними є висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача про присвоєння йому 3 рангу в межах категорії "Б", оскільки діючим законодавством не передбачено співвідношення рангів державної служби, призначених на підставі Закону № 3727-ХІІ з рангами, визначеними Законом № 889.

Щодо скасування п.2 наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.02.2017 про присвоєння ОСОБА_1 9 рангу державної служби, судова колегія вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду, так і ч.3 ст.99 КАС України в редакції станом на час прийняття оскаржуваного наказу, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст. 123 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як зазначає позивач в заяві про поновлення строку на звернення до суду з позовом, з оскаржуваним наказом його ознайомлено 15 лютого 2017 року (т.1 а.с.61-64). Вказане підтверджене матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Тому звернення позивача з позовною заявою лише 28.12.2018 року, тобто більше ніж через 1 рік і 10 місяців, свідчить про пропуск позивачем строку звернення з такою позовною вимогою. Доводи позивача, що протягом 2017-2018 року він намагався вирішити спір у досудовому порядку шляхом звернення до керівника апарату суду, Національного агентства України з питань державної служби, Кабінету Міністрів України, судова колегія вважає такими, що не підтверджують поважність причин пропуску строку, оскільки вперше до відповідача за роз`ясненнями причин присвоєння 9 рангу державної служби позивач звернувся 06.06.2017 (т.1 а.с.18), тобто вже с пропуском місячного строку.

На підставі викладеного судова колегія приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування п.2 наказу від 15.02.2017 підлягає залишенню без розгляду.

Судова колегія акцентує увагу на тому, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка перебуває на публічній службі, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом щодо оскарження рішення роботодавця.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не врахував наведені норми процесуального права, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення адміністративного позову в цій частині.

Разом з цим, встановивши порушення прав позивача при проходженні публічної служби, яке має триваючий характер, судова колегія відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, з метою ефективного та належного захисту порушеного права вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача вирішити питання щодо присвоєння позивачу категорії та рангу державного службовця з урахуванням періоду роботи позивача на державній службі з 17.01.2001 по 03.10.2002 та з 19.09.2005 по 21.07.2011. При цьому призначення іншого рангу державного службовця має бути здійснено, починаючи з листопада 2018 року, в межах строків подачі позовної вимоги щодо проходження публічної служби та відсутності поважних причин для поновлення такого строку, про що зазначалось раніше.

Відповідно до п.п.3,4 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Лідії Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі постанову, якою позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в іншій частині задовольнити частково.

Зобов`язати керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця, починаючи з листопада 2018 року, з урахуванням періоду роботи позивача на державній службі з 17.01.2001 по 03.10.2002 та з 19.09.2005 по 21.07.2011.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 29 липня 2019 року.

Головуючий Н.В.Вербицька

Суддя О.В.Джабурія

Суддя К.В.Кравченко