Справа № 520/6346/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

01.08.2019 р. справа №520/6346/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління захисту економіки у Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України
провизнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, поліцейський), у порядку адміністративного судочинства завив вимоги про: 1) визнання незаконною бездіяльності Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не зарахування до вислуги років у поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 16.05.2017 становила 16 років 08 місяців 12 днів; 2) зобов`язання Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України підготувати та надати до Департаменту захисту економіки Національної поліції України документи для зарахування ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , підполковнику поліції, оперуповноваженому відділу протидії злочинам у паливно-енергетичному комплексі, сфері природних ресурсів та екології Управління захисту економіки в Харківській області до вислуги років у поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 16.05.2017 становила 16 років 08 місяців 12 днів; 3) зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 , підполковнику поліції, оперуповноваженому відділу протидії злочинам у паливно-енергетичному комплексі, сфері природних ресурсів та екології Управління захисту економіки в Харківській області грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби з врахуванням вислуги років у податковій міліції, що на момент переходу на службу у Національну поліцію України 16.05.2017 становила 16 років 08 місяців 12 днів.

Аргументуючи заявлені вимоги, заявник зазначив що надбавка за вислугу років є майном у розумінні ст. 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, служба в органах податкової міліції проходила за правилами служби в органах внутрішніх справ України, п.15 розділу ХІ Закону України від 23.12.2015р. унеможливлює зменшення раніше обчисленого показника вислуги років. від представник позивача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідачі, Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі за текстом - Управління) та Департамент захисту економіки Національної поліції України (далі за текстом - Департамент), з поданим позовом не погодились. Від представника Департаменту до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що служба у податкові міліції не підлягає зарахування до стажу служби в поліції.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи незмінність завдання адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України незалежно від категорії спору, імперативно встановлену законодавцем мету адміністративного судочинства у вигляді захисту прав та інтересів невладного суб`єкта, зміст та характер спірних правовідносин, обсяг доказів, котрі повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній письмовими документами.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період 10.08.1994 р. - 10.02.2000 р. заявник проходив службу в органах внутрішніх справ України, звільнений за порушення дисципліни із показником вислуги років - 05 років 05 місяців 28 днів.

У період 03.07.2000 р. - 15.05.2017 р. заявник проходив службу у податковій міліції, звільнений через скорочення штатів із показником вислуги років - 22 роки 04 місяці 22 дні.

З 16.05.2017 р. заявник почав проходити службу в поліції на підставі наказу Департаменту від 24.05.2017 р. №169 о/с у спеціальному званні рядового поліції.

Наказом Департаменту від 29.05.2017 р. №184 о/с заявникові був розрахований стаж служби в поліції у 05 років 06 місяців 15 днів.

Як з`ясовано судом, цей наказ заявником у судовому або позасудовому порядку не оскаржувався, є діючим.

02.05.2019 р. заявником був поданий письмовий рапорт про надання відпуски, на якому працівник кадрового підрозділу Управління проставив позначку про стаж служби в поліції - 07 років 06 місяців 08 днів (станом на 24.05.2019 р.).

Вважаючи такий обрахунок стажу служби в поліції неправомірним, заявник звернувся із даним позовом.

До відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, згідно з ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Таким чином, правила обчислення стажу служби в поліції вичерпно регламентовані приписами наведеної норми закону, якими не передбачено включення до стажу служби в поліції періоду служби в податковій міліції.

Розв`язуючи спір, суд звертає увагу заявника, що стаж служби в поліції та стаж вислуги років не є ідентичними правовими поняттями.

Правова категорія «вислуга років» запроваджена положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виключно у цілях вирішення управлінських та кадрових питань з приводу призначення пенсії.

За своєю правовою суттю та характером поняття вислуга років і стаж служби в поліції співвідносяться як загальне та часткове, а тому вислуга років поглинає собою стаж служби в поліції, який є лише невід`ємним структурним складовим елементом вислуги років.

Водночас із цим, стаж служби в поліції та стаж служби в податковій міліції є рівнозначними однорідними поняттями і можуть бути враховані при обчисленні один одного лише за наявності прямої вказівки про це у законі.

Оскільки діючим законом не передбачено включення стажу служби у податковій міліції до стажу служби у поліції, то відсутність відповідного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України з даного приводу об`єктивно не здатне спричинити порушення прав та інтересів заявника, адже положення підзаконного акту не можу змінювати суті припису закону.

Посилання заявника на ст.ст. 353 і 356 Податкового кодексу України судом відхиляються, оскільки з 01.01.2017 року перелічені норми права не діють у силу Закону України №1797-VIII від 21.12.2016р.

Доводи заявника про те, що нормами Закону України «Про міліцію» заявнику були надані відповідні гарантії визнаються судом юридично неспроможними, так як приписи згаданого закону не визначають ані порядку обчислення стажу служби у поліції, ані прирівнюють службу у податковій міліції до служби в органах внутрішніх справ України.

Наявність у законі норми бланкетного характеру, у силу якої співробітники податкової міліції проходять службу в порядку, передбаченому для співробітників органів внутрішніх справ України не зумовлює тотожності стажу служби, тобто не прирівнює стаж служби у податковій міліції до стажу служби в органах внутрішніх справ України.

Закон України «Про Державну податкову службу в Україні» не визначав підрозділи податкової міліції у якості військових формувань, а тому відсутні підстави для включення стажу служби у податковій міліції до стажу служби в поліції за цим критерієм.

Стосовно аргументу заявника про необхідність застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ від 17.07.1992 р. №393 суд зазначає, що приписи даної постанови призначені урегулюванню правовідносин з приводу обчислення вислуги у цілях призначення пенсії, а відтак, не мають стосунку до правовідносин з приводу обчислення стажу служби в поліції.

Згідно з п. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскарженого рішення (діяння) закону за критеріями п. 2 ч. 2 КАС України у силу ч. 2 ст. 77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд відзначає, що в абсолютному вигляді указане правило тягаря доказування може бути застосовано до випадку оскарження рішення владного суб`єкта, котрим для приватної особи створено новий обов`язок або створено перешкоди у реалізації вже існуючого права (інтересу).

Натомість у випадку, коли особа у судовому порядку звертається до владного суб`єкта з метою набуття нового (раніше не існуючого) права у сфері публічно-правових відносин, на думку суду, відсутні підстави для абсолютизації цього правила, адже суб`єктивне право приватної особи у галузі публічно-правових відносин не може виникати виключно з помилки (свідомої чи неумисної), незаконного рішення або протиправного діяння владного суб`єкта (окрім права на стягнення збитків та права на компенсацію шкоди).

У спірних правовідносинах має місце другий з позначених випадків.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд знаходить юридично правильними та фактично обґрунтованими ті мотиви, якими керувалось Управління при обчисленні стажу служби заявника у поліції.

Окремо суд враховує той факт, що наказ Департаменту від 29.05.2017 р. №184 о/с про обчислення стажу служби заявника в поліції є діючим, а вказана обставина об`єктивно унеможливлює будь-який інший розрахунок показника стажу служби в поліції.

Відтак, будь-які дії з даного приводу працівників Управління об`єктивно не здатні створити жодних самостійних юридичних наслідків.

Питання про обчислення стажу служби заявника в поліції вже вирішено у межах управлінсько-кадрових повноважень Департаменту шляхом прийняття організаційно-розпорядчого документа у зв`язку з чим у діях Управління відсутні як протиправна бездіяльність з даного приводу, так і правові підстави для перегляду цього питання у спосіб підготовки і подачі до Департаменту будь-яких документів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт - Управління дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, правильно обчислив стаж служби заявника у поліції на підставі діючої норми закону.

Факт порушення прав та інтересів заявника не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові в цій частині.

Вимоги заявника до Департаменту також не підлягають задоволенню у зв`язку із передчасністю заявлення, оскільки стосуються майбутніх правовідносин, стосовно яких відсутні докази наміру владного суб`єкта допускати порушення прав та інтересів заявника.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.