Справа № 201/6807/18
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/6807/18
провадження 2а/201/197/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції рядового патрульної поліції Похиленко Петра Анатолійовича про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 червня 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції рядового патрульної поліції Похиленко П.А. про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 12 лютого 2018 року близько 22.40 годині поліцейським роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовим поліції Похиленко П.А. винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАПП (порушення вимог ПДР про те, що позивач не на своєму автомобілі не мав страхового полісу) і накладено штраф в розмірі 425 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча його автомобіль і зупинявся майже в тому місці, де вказано в постанові, але рухався він правильно, без порушення правил про швидкість і паркування, руху по належній смузі чи відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, обгону, полісу страхування в нього не був і він не повинен в нього бути, оскільки автомобіль належить іншій особі, керував вказаним автомобілем на законних підставах - мав технічний паспорт, він є учасником бойових дій, учасник АТО, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач інспектор роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовий поліції Похиленко П.А. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час поліцейським дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_1 , в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з роз`ясненням її змісту водію, постанова вручена. Сам позивач на місці події вів себе зухвало і не вірно по відношенню до поліцейського. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАПП і накладенню штрафу в розмірі 425 грн. обґрунтована. Вважає вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено, є відеозапис події і порушення позивача. Вважає, що все інспектором зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавав. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просив справу розглянути без його участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам, справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ст. 7 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2018 року о 22 годині 39 хвилин поліцейським роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовим поліції Похиленко П.А. було зафіксовано і помічено, що автомобіль «Міцубісі Оутлендер», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , цей автомобіль під час руху в місті Дніпро в районі будинку 3 по вул. 6-ї Стрілецької дивізії був зупинений поліцейським і в подальшому при перевірці документів виявилася відсутність у цього позивача, водія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим він (цей водій), на думку вказаного поліцейського, допустив порушення п. 2.1 (г) Правил дорожнього руху України: керування транспортним засобом за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову про те, що він в тому місці за кермом вказаного свого автомобіля, рухаючись по тій дорозі, не виконав вимог правил дорожнього руху про заборону керування автомобіля без страхового полісу допустив керування автомобілем за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим допустив порушення правил дорожнього руху і постановою ЕАА № 293281 від 12 лютого 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., вказану постанову ЕАА № 293281 від 12 лютого 2018 року по справі про адміністративне правопорушення в той же день було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін звернувся з позовом до суду (ухвали про залишення позову без розгляду та інш. були потім і від позивача не залежали), не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що 12 лютого 2018 року о 22 годині 39 хвилин рухався автомобіль «Міцубісі Оутлендер», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , цей автомобіль під час руху в місті Дніпро в районі будинку 3 по вул. 6-ї Стрілецької дивізії був зупинений поліцейським і в подальшому при перевірці документів виявилася відсутність у цього позивача, водія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим він (цей водій), на думку інспектора поліції, допустив порушення п. 2.1 (г) Правил дорожнього руху України: керування транспортним засобом за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову про те, що він в тому місці за кермом вказаного свого автомобіля, рухаючись по тій дорозі, не виконав вимог правил дорожнього руху про заборону керування автомобіля без страхового полісу допустив керування автомобілем за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим допустив порушення правил дорожнього руху і постановою ЕАА № 293281 від 12 лютого 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн..

Але для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було правових підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Постанова інспектора патрульної служби не є законною та є такою, що підлягає скасуванню.

Суд установив, що відповідно до ч. 1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти страховий поліс лише у випадках, передбачених законодавством.

Вказані випадки чітко прописані в Законі України від 01 липня 2004 року «Про загальнообов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власника наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 21.2 ст. 21 цього Закону - «Забезпечення обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності» встановлено, контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо - транспортних пригод.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 встановлено, що при використанні транспортного засобу дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п. 21.4 ст. 21 «Про дорожній рух» встановлено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Отже, законодавець чітко розмежував процедуру передачі водійських документів страхового полісу. Випадки, коли виникає обов`язок пред`являти поліс, відрізняються від випадків, коли виникає обов`язок пред`являти посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Тобто, вимагання інспектора поліції надати поліс, в будь-яких інших випадках, крім вищезазначених незаконне. 1.6. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах;

21.1. З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Так, відповідно до п. 21.2. Закону, контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції.

Відповідно до п. 13.1. зазначеного закону, учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належним їм транспортним засобом, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду і групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Правилами дорожнього руху України, в п. 2.2 зазначено, що власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року по справі № 1-6/2014, № 7-рп/2014, визначено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року N 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь- якій іншій правовій підставі.

Транспортним засобом «Міцубісі Оутлендер», державний номер НОМЕР_1 , позивач керував на підставі технічного паспорту на зазначений автомобіль, тобто на законних підставах. В розумінні норм вищезазначеного закону, ОСОБА_1 як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , він є учасником АТО та у відповідності зі ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Отже, постанова по справі про адміністративне правопорушення зафіксована не в автоматичному режимі підлягає скасуванню, оскільки правопорушення про яке зазначив відповідач у постанові «керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком» спростовується наступними доказами. Позивач зупинився біля військової прокуратури, номерний знак освітлювався відповідно до правил дорожнього руху України, що підтверджується фотографією з місця зупинки, яка роздрукована з камер відеоспостереження, які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. 6-ї Стрілецької дивізії, 3

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, оскільки вищезазначене спростовується вказаним та об`єктивно нічим не підтверджено, належних доказів про протилежне суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена КУпАП, яким визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення. Зміст постанови, що оскаржується, відповідає і вимогам статті 283 КУпАП.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, не відповідають дійсності, оскільки водій ОСОБА_1 не порушував вимоги ПДР України і 12 лютого 2018 року о 22 годині 39 хвилин рухався на автомобілі «Міцубісі Оутлендер», державний номер НОМЕР_1 та під час руху в районі будинку № 3 на вул. 6-ї Стрілецької дивізії в м. Дніпрі позивач здійснив рух цього транспортного засобу без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але цим він (цей водій) не допустив порушення п. 2.1 (г) Правил дорожнього руху України: керування транспортним засобом на законних підставах за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. Отже, доводи відповідача є не обгрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядовим поліції Похиленко П.А. при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати правомірними, а постанову ЕАА № 293281 від 12 лютого 2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і з порушеннями прав позивача, а тому її слід скасовувати.

Аналогічна позиція висловлена і в постанові Верховного Суду.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цими відповідачами були допущені, керування не свої автомобілем може бути підставою у задоволенні позову, оскільки для цього є передбачені законом випадки під які позивач відноситься (учасник бойових дій, інвалід та інш.).

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Постанову серії ЕА № 293281 від 12 лютого 2018 року, винесену інспектором патрульної поліції 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Похиленко Петром Анатолійовичем, про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 286, 295-297 КАС України.

Суддя -