Справа № 1.380.2019.002830
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002830
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2334-54У від 22.02.2019 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 травня 1999 року була зареєстрована в Сколівській районній державній адміністрації Львівської області як суб`єкт підприємницької діяльності за №0088 та згідно довідки Сколівської державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області від 23.05.2019 року №26278/10/54.42-15 вилучена з реєстру платників податків на додану вартість за власним бажанням на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 07.08.2000 року. Зазначає, що з метою припинення підприємницької діяльності в серпні 2000 року подала до державного реєстратора Сколівської РДА заяву про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи разом з усіма необхідними документами, однак відповідно до журналу обліку реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб запису про скасування підприємницької діяльності ОСОБА_1 не виявлено.

Позивач вказує, що відповідно до даних отриманих в порядку безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не включена до цього Реєстру як фізична особа-підприємець. Зазначає, що вказана обставина додатково підтверджується також листом Сколівської РДА Львівської області від 31.05.2019 року №02/07-996 та довідкою Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області від 23.05.2019 року №467.

20 травня 2019 року позивач дізналася про спірну вимогу про сплату боргу(недоїмки), яку вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки стверджує, що не несе відповідальності за помилку державного органу, який не скасував у 2000 році реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 на підставі її заяви і ризик такої помилки державного органу має покладатись на саму державу, а не виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Разом з тим, позивач вказує, що, вважаючи підприємницьку діяльність припиненою, не вела бухгалтерського обліку та документів, не подавала звітностей про нарахування податку, платежів з обов`язкового державного соціального страхування та єдиного соціального внеску. Натомість, з вимоги про сплату боргу(недоїмки) слідує, що підставою для її формування послужили нібито облікові дані з інформаційної системи органів доходів і зборів, які не містять відомостей про вищевказані бухгалтерські документи. До того ж зазначає, що реєстр страхувальників створений в 2011 році після набуття чинності Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а датою взяття на облік позивача відповідно до Реєстру страхувальників є 15 лютого 2002 року, що свідчить про порушення відповідачем процедури взяття позивача на облік, а відтак, вона не є платником єдиного внеску.

Також зазначає про порушення контролюючим органом процедури прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки її не було надіслано чи вручено позивачу як це передбачено законом.

Крім того, звертає увагу на те, що працює у Львівському регіональному центрі з гідрометеорології на посаді спостерігача гідрологічного поста Тухля Карпатської ГМО з 01 березня 1995 року по даний час, де за вказаний період з її заробітної плати утримані та сплачені податки, збори та, зокрема, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

У поданій відповіді на відзив позивач додатково зазначає, що твердження відповідача про відсутність відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у зв`язку із неподанням нею відповідної заяви до державного реєстратора не відповідають дійсності, оскільки вона позбулась статусу суб`єкта господарювання 08 серпня 2000 року шляхом вилучення її з реєстру платників податків на додану вартість за власним бажанням на підставі рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ від 07.08.2000 року, а в серпні 2000 року подала до державного реєстратора Сколівської РДА заяву про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи та з цього часу підприємницької діяльності не здійснювала.

Крім цього, стверджує, що відповідач не спростував факту порушення процедури взяття позивача на облік платників єдиного внеску та прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що у листі від 31.05.2019 року №02/07-996 Сколівської районної державної адміністрації зазначено про те, що згідно з журналом обліку реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 17.05.1999 року за №0088 (журнал розпочато 12.10.1998 року, закінчено 05.06.2000 року), на дату формування спірної вимоги №Ф-2334-54У на суму 18276,72 грн. перебувала на загальній системі оподаткування, в процесі припинення чи ліквідації не знаходилася, відтак була платником єдиного соціального внеску. Зазначає, що якщо таким платником податків не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464-VI. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідач вказує, що станом на 19.04.2019 року за позивачем обліковується податковий борг в сумі 21030,90 грн., крім цього, в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності в позивача пільг по сплаті єдиного внеску.

Відповідач також зазначає, що відомості про позивача як фізичну особу-підприємця в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні у зв`язку з неподанням нею державному реєстратору відповідної заяви про включення її до відповідного реєстру. Разом з тим, фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, а відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи органу доходів і зборів позивач з 11.06.1999 року перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДФС у Львівській області на загальній системі оподаткування.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 06 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху, ухвалою судді від 25 червня 2019 року відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін, ухвалою суду від 10 липня 2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд адміністративної справи 1.380.2019.002830 в порядку загального позовного провадження відмовлено.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до довідки Сколівської районної державної адміністрації №02/07-930 від 23.05.2019 року ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 17 травня 1999 року за №0088 (журнал розпочато 12.10.1998 року, закінчено 05.06.2000 року). Згідно журналу обліку скасування реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб запису про скасування даного суб`єкта підприємницької діяльності не виявлено (журнал розпочато 29.12.1998 року, закінчено 29.12.2005 року.

Відповідно до довідки Сколівської державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області ОСОБА_1 , як фізична особа підприємець вилучена з реєстру платників податку на додану вартість за власним бажанням. Дата анулювання реєстрації платника ПДВ - 07.08.2000 року.

22.02.2019 року Головним управління ДФС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу №Ф-2334-54У про погашення заборгованості з єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач оскаржила її до суду.

Предметом спору у даній справі є правомірність прийняття відповідачем спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2019 року за №Ф-2334-54У, оскільки позивач стверджує про відсутність у неї обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до статті 3 Закону №2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Аналіз вищенаведених норм права вказує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності, при цьому, неотримання доходу від такої діяльності не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки абзац другий пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI імперативно передбачає обов`язок фізичної особи-підприємця у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, а для платника, який обрав спрощену систему оподаткування нарахувати єдиний внесок на суми, що визначаються таким платником самостійно для себе.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI звільнено фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які підтверджували б його право на звільнення від сплати єдиного внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону №2464-VI.

Як слідує з матеріалів справи, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 18 276 грн. 72 коп., оформлену вимогою від 22 лютого 2019 р. № Ф-2334-54У.

До вимоги увійшли:

- розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8 448 грн. 00 коп.;

- розрахункова сума єдиного внеску за 2018 рік в розмірі 9 828 грн. 72 коп.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 р. № 449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та пункту 3 Розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз наведених норм права вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Згідно з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, даних зворотнього боку облікової картки платника податку, станом на 21.01.2019 року у позивача обліковується недоїмка в розмірі 18276,72 грн. Станом на 19.04.2019 року сума заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску становить 21030,9 грн. Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки), що є предметом оскарження, сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

З цих же підстав судом не враховуються доводи позивача про протиправність нарахування відповідачем єдиного внеску не на підставі акту перевірки, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу) на суми якого нараховується внесок.

Таким чином, наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та фактичними обставинами справи.

Заперечуючи проти спірної вимоги про сплату боргу, позивач покликається на відсутність у неї статусу фізичної особи-підприємця, оскільки зазначає, що вона позбулась такого статусу 08 серпня 2000 року шляхом вилучення її з реєстру платників податків на додану вартість за власним бажанням на підставі рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ від 07.08.2000 року, а в серпні 2000 року подала до державного реєстратора Сколівської РДА заяву про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи та з цього часу підприємницької діяльності не здійснювала.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 755-IV для державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу - підприємця, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру.

Як слідує з довідки Сколівської районної державної адміністрації №02/07-930 від 23.05.2019 року ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 17 травня 1999 року за №0088, тобто ще до 1 липня 2004 року, а згідно з журналом обліку скасування реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб запису про скасування даного суб`єкта підприємницької діяльності не виявлено, відтак позивач, враховуючи приписи частини другої статті 18 Закону № 755-IV мала б звернутись із заявою про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру.

Доказів звернення із заявою про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру позивачем не надано.

Разом з тим, частиною восьмою статті 4 Закону № 755-IV імперативно встановлено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З аналізу вищезазначених норм та матеріалів адміністративної справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не було завершено процедуру припинення підприємницької діяльності, оскільки позивач не звернулась у передбаченому законодавством порядку з необхідними документами для проведення припинення державної реєстрації підприємницької діяльності та не отримала копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця із спеціальною відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Таким чином, суд зазначає, що позивач має статус фізичної особи-підприємця, оскільки в Єдиному державному реєстрі відсутній запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 відповідно до вимог частини восьмої статті 4 Закону № 755-IV.

Доводи позивача про те, що вона позбулась статусу фізичної особи-підприємця 08 серпня 2000 року шляхом вилучення її з реєстру платників податків на додану вартість за власним бажанням на підставі рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ від 07.08.2000 року судом до уваги не приймаються, оскільки дана обставина в сукупності з іншими, наявними в матеріалах справи доказами свідчить лише про втрату позивачем статусу платника податку на додану вартість і жодним чином не спростовує її статус як фізичної особи-підприємця.

Посилання позивача на те, що вона з 2000 року не здійснює підприємницької діяльності не звільняють її від сплати єдиного соціального внеску.

Щодо твердження позивача про порушення строку та порядку направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки), то суд зазначає, що згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів. Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Несвоєчасне направлення контролюючим органом вимоги на адресу позивача не впливає на обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний соціальний внесок та не свідчить про його звільнення від такого обов`язку.

Крім того, на день винесення оскарженої вимоги про сплату боргу від 22 лютого 2019 року № Ф-2334-54У ОСОБА_1 була фізичною особою-підприємцем, відтак, мала нараховувати та сплачувати єдиний внесок, відповідно до вимог Закону № 2464-VI. Доказів наявності пільг по сплаті єдиного соціального внеску позивач не надала.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність прийнятої ним спірної вимоги від 22.02.2019 року №Ф-2334-54У, а доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів вул. Стрийська, 35) про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII "Перехідні положення" цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 30.07.2019 року.

Суддя Клименко О.М.