Справа № 240/7968/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/7968/19

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю представника позивача Врублевського А.Л.,

представника відповідача Шайденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №15579/031-01 від 27.12.2018 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком з урахуванням стажу на роботах в Монгольській Народній Республіці в період з 15.04.1986 по 08.09.1993 у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 18 червня 2018 року йому виповнилося 60 років, трудовий стаж складав більше 25 років. У зв`язку з цим, він звернувся до Житомирського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, у призначенні пенсії відповідачем листом №155779/031-01 від 27 грудня 2018 року відмовлено, посилаючись на те, що відсутні підстави для зарахування до загального стажу періоду закордонного відрядження та роботи в Монгольській Народній Республіці з 15.04.1986 року по 08.09.1993 року, так як не надано трудової книжки із записами за цей період. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки ним підтверджено вказаний період роботи у встановленому порядку.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що період закордонного відрядження позивача та роботи в Монгольській Народній Республіці з 15.04.1986 року по 08.09.1993 року не підтверджено компетентними органами Монголії, як того вимагає ст.4 Угоди між Союзом Радянських соціалістичних Республік та Монгольською Народною Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення від 06.04.1981. При цьому, відповідачем було здійснено неодноразові запити щодо підтвердження даного періоду роботи позивача, водночас позитивної відповіді не одержано (а.с.35-37).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У зв`язку із досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 27.12.2018 №15579/031-01 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного стажу роботи (25 років), вказавши, що стаж позивача становить 23 роки 6 місяців 8 днів. При цьому, органом Пенсійного фонду не було зараховано період роботи позивача в Монгольській Народній Республіці з 15.04.1986 року по 08.09.1993 року, оскільки відсутні підтверджуючі документи (а.с.9-10).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV), починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно із ст.45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як зазначалось, відмовляючи у призначенні пенсії, орган Пенсійного фонду вказав, що стаж позивача становить 23 роки 6 місяців 8 днів. При цьому, не було зараховано період роботи позивача в Монгольській Народній Республіці з 15.04.1986 року по 08.09.1993 року, оскільки відсутні підтверджуючі документи.

Суд не погоджується із таким обґрунтуванням з огляду на наступне.

06.04.1981 року між СРСР і Монгольською народною Республікою підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981 року, та яка набула чинності з 28.01.1982 року.

Ця Угода поширюється на всі види соціального забезпечення громадян, які встановлено або буде встановлено законодавством Договірних Сторін. Під соціальним забезпеченням у галузі пенсійного забезпечення за даною Угодою маються на увазі всі види забезпечення, які надаються громадянам державними органами обох держав у разі призначення пенсії за віком, по інвалідності, а також у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 1 зазначеної Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Згідно зі ст. 4 Угоди при призначенні пенсій зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та в пільгових розмірах, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої був набутий стаж. Розрахунок стажу роботи в кожній із Договірних Сторін здійснюється по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої здійснювалась робота або прирівняна до неї діяльність.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження.

У цей же час, у відповідності до ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Поміж іншого, суд вважає за необхідне відмітити, що у відповідності до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків (п.3 Порядку №637).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було направлено Київським міським комісаріатом на довге закордонне відрядження в МНР строком з 15.04.1986 року по 08.09.1993 року, що підтверджується нотаріально завіреною довідкою Подільського районного військового комісаріату м.Києва від 15.10.1993 №4/1127 (а.с.11).

Водночас, підтвердити даний період роботи записами у трудовій книжці позивач не має можливості, у зв`язку із її втратою, що підтверджується його заявою до правоохоронних органів від 22.05.2015, результатами розгляду даної заяви (а.с.22-24).

Згідно копії трудової книжки позивача 09.04.1986 звільнено з посади за ст.38 КЗпП УРСР за власним бажанням у зв`язку із відбуттям у закордонне відрядження, надалі позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.13).

Довідкою Подільського районного військового комісаріату м.Києва від 16.10.1985 №4/23 підтверджується, що відносно ОСОБА_1 оформлялись документи для роботи за кордоном у військовій частині Радянської армії на посаді слюсаря-монтажника зв`язку (а.с.18).

Крім того, з вересня 1975 року ОСОБА_1 був членом профспілки, членський білет №48662700, що підтверджується обліковою карткою члена профсоюза від 20.09.1975 (а.с.14).

Із оглянутого в судовому засіданні оригіналу членського білету №48662700, встановлено, що у спірний період роботи позивача є відмітки про сплату членських внесків (а.с.15-16).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що період роботи позивача в Монгольській Народній Республіці з 15.04.1986 року по 08.09.1993 року підтверджується належними документами, визначеними п.3 Порядку №637.

Як вбачається із матеріалів справи, обидві сторони вчиняли дії для витребування додаткових підтверджуючих документів щодо розглядуваного періоду, проте позитивної відповіді не отримано.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (Спорронг та Льонрот проти Швеції) до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування мирного володіння майном.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах при цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №15579/031-01 від 27.12.2018 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням стажу на роботах в Монгольській Народній Республіці в період з 15.04.1986 по 08.09.1993 у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Перемоги,55, м.Житомир, 10003, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.код НОМЕР_2 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.А.Шуляк

Повне судове рішення складене 31 липня 2019 року