Справа № 820/5255/16
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року

Київ

справа №820/5255/16

адміністративне провадження №К/9901/25572/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №820/5255/16

за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство освіти і науки України - про визнання постанов неправомірними, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року, ухвалену в складі головуючого судді Мельникова Р.В., та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року, ухвалену в складі: головуючого судді Спаскіна А.О., суддів Любич Л.В., Сіренко О.І.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство освіти і науки України, в якому просив:

1.1. визнати протиправними постанови державного виконавця Рагімової А.Н. від 04 липня 2016 року ВП №51168899 та від 03 серпня 2016 року ВП №51514135 про закінчення виконавчого провадження;

1.2. скасувати постанови державного виконавця Рагімової А.Н. від 04 липня 2016 року ВП №51168899 і від 03 серпня 2016 року ВП №51514135 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №820/10384/15 від 03 березня 2016 року.

2. У позовній заяві позивач наполягав на передчасності спірних постанов, оскільки державний виконавець, отримавши від боржника підтвердження про добровільне виконання рішення суду, не пересвідчився, чи узгоджується зміст учинених боржником дій з резолютивною та мотивувальною частиною рішення, що перебувало на примусовому виконанні.

3. Відповідач позов не визнав, у запереченнях проти позову зазначив, що в межах виконавчих проваджень державним виконавцем було отримано письмове підтвердження від боржника про виконання судового рішення.

4. З урахуванням викладеного відповідач уважає, що мав визначені у Законі України «Про виконавче провадження» підстави для закінчення спірних виконавчих проваджень.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

5. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року в справі №820/10384/15 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобов`язання вчинити певні дії:

5.1. визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Міністерства освіти і науки України щодо неналежного розгляду звернень ОСОБА_1 від 10 березня 2015 року, від 13 травня 2015 року, від 14 травня 2015 року та від 25 травня 2015 року;

5.2. зобов`язано посадових осіб Міністерства освіти і науки України розглянути та провести перевірку доводів за зверненнями ОСОБА_1 від 10 березня 2015 року, від 13 травня 2015 року, від 14 травня 2015 року та від 25 травня 2015 року;

5.3. зобов`язано посадових осіб Міністерства освіти і науки України по результату розгляду звернень ОСОБА_1 від 10 березня 2015 року, від 13 травня 2015 року, від 14 травня 2015 року та від 25 травня 2015 року надати чіткі та обґрунтовані відповіді в письмовій формі відповідно до законодавства України.

6. 03 березня 2016 року Харківський окружний адміністративний суд видав виконавчі листи в справі №820/10384/15.

7. На підставі заяв стягувача державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкриті виконавчі провадження №51168899 і №51514135 щодо примусового виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року в справі №820/10384/15.

8. 06 та 09 червня 2016 року до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли листи Міністерства освіти і науки України від 06 червня 2016 року №1/12-3188 та від 07 червня 2016 року №1/12-2744, яким боржник повідомляв, що листом від 07 червня 2016 року №1/11-7471 ОСОБА_1 надано відповіді на звернення від 10 березня 2015 року, від 13 травня 2015 року, від 14 травня 2015 року та від 25 травня 2015 року.

9. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 липня 2016 року та від 03 серпня 2016 року закінчено виконавчі провадження №51168899 і №51514135 з підстав, визначених у пункті 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

10. Уважаючи, що державний виконавець указані виконавчі провадження закінчив передчасно, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

11. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року, адміністративний позов задоволено:

11.1. визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Рагімової А.Н. у виконавчому провадженні №51168899 від 04 липня 2016 року та у виконавчому провадженні №51514135 від 03 серпня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.

12. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, керувався тим, що державний виконавець, отримавши листи боржника у виконавчих провадженнях №51168899 і №51514135, у фактичному виконанні рішення суду не переконався, відповідь на звернення стягувача зі змістом запитів стягувача та мотивами суду не співставляв, у зв`язку з чим дійшов безпідставного висновку про фактичне виконання судового рішення.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

13. У касаційній скарзі відповідач, не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, просить скасувати їх з підстав порушення норм матеріального та процесуального права й ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

14. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що матеріали виконавчих проваджень містять вичерпні докази, які свідчать про фактичне повне виконання судового рішення, у зв`язку з чим суди першої та апеляційної інстанцій дійшли протиправних висновків про незаконність постанов про закінчення виконавчих про важень.

15. Інші учасники справи правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

16. Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрите касаційне провадження за скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державно виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року в справі №820/5255/16.

17. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 24 червня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.

18. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.

V. Джерела права й акти їхнього застосування

19. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

20. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

21. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, станом на момент виникнення спірних правовідносин, були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

24. Статтею 1 Закону №606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

25. Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону №606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

26. Згідно з частиною першою статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

27. Абзацом 1 частини другої статті 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

28. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

29. Згідно з частиною першою статті 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

30. Пунктом 1 частини другої статті 17 Закону №606-XIV передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

31. Відповідно до частини першої статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

32. Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

33. Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону №606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

34. Відповідно до частини третьої статті 49 Закону №606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

35. Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначені у статті 75 Закону №606-XIV.

36. Відповідно до частини першої статті 75 Закону №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

37. У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Горнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (заява №18357/91) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

38. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень.

39. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у «Ді Педе проти Італі» («Di Pede v. Italy», заява №15797/89) та «Заппія проти Італії» («Zappia v. Italy», заява №24295/94).

VI. Позиція Верховного Суду

40. Виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

41. Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

42. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

43. Судами попередніх інстанцій встановлено, що зобов`язання боржника у виконавчих провадженнях, у межах яких прийняті оспорювані постанови, стосувалися розгляду звернень позивача, що подавалися ним у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

44. З огляду на зміст указаного зобов`язання, особа вважається такою, що виконала рішення суду, якщо склала відповідь на звернення у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань, і довела зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: особисто у визначений час і місці, поштою, засобами електронного зв`язку тощо.

45. Проаналізувавши зміст листа Міністерства освіти і науки України від 07 червня 2016 року №1/11-7471 у контексті звернень ОСОБА_1 від 10 березня 2015 року, від 13 травня 2015 року, від 14 травня 2015 року та від 25 травня 2015 року, суди попередніх інстанцій установили, що відповідей на поставлені в зверненнях питання вказаний лист не містить. Надана відповідь фактично відтворює зміст попередніх відповідей, на необґрунтованість яких указав суд, розглянувши справу №820/10384/15.

46. Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій з приводу того, що мотиви суду, якими він керувався, постановляючи рішення, не можуть бути проігноровані суб`єктом, на якого судовим рішенням покладений обов`язок повторно розглянути заяву чи звернення особи.

47. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що державний виконавець не пересвідчився у фактичному виконанні в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом і передчасно прийняв спірні постанови про закінчення виконавчих проваджень №51168899 і №51514135.

48. Аргументи скаржника з приводу того, що стягувачем не було забезпечено доступ державного виконавця до повного тексту постанови Харківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року в справі №820/10384/15, що позбавило державного виконавця об`єктивної можливості врахувати мотиви суду при оцінці відповіді боржника, указаних висновків Суду не спростовують.

49. Суд зазначає, що державні виконавці з метою захисту інтересів стягувача наділені правом одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

50. Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися зі змістом мотивувальної частини судових рішень у справі №820/10384/15.

51. Щодо аргументів скаржника про пропуск позивачем строку звернення, Суд зазначає таке.

52. Судами попередніх інстанцій встановлено, що про порушення його прав позивачеві стало відомо 22 вересня 2016 року за наслідками отримання відповідей на скарги на оспорювані постанови, оформлені листами від 12 серпня 2016 року

№С-19878/20.1 та від 06 вересня 2016 року №С-21917/20.1, які надійшли в одному поштовому відправленні. У той же час з позовом до суду позивач звернувся 28 вересня 2016 року.

53. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позовну заяву позивачем до суду подано у межах процесуальних строків.

54. Доказів, які б давали можливість обчислювати строк звернення з іншої дати, ніж тої, що вказана в рішенні суду першої інстанції, скаржник під час розгляду справи не надав.

55. Положеннями частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

56. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

57. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

58. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні.

59. Доводи касаційної скарги висновків судів і фактичних обставин справи не спростовують.

VII. Судові витрати

60. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

61. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

62. Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

63. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року в справі №820/5255/16 залишити без змін.

64. Судові витрати розподілу не підлягають.

65. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко