Справа № 160/5315/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2019 року Справа № 160/5315/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача Доненко О.В.
представника відповідача Суріної О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 від 23.05.2019 року, -
07 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у якій просить:
- визнати протиправною і скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 від 23.05.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем 23.05.2019 року прийнято постанову про накладення штрафу № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 та накладено на ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" штраф у розмірі 250 380,00 грн. Із зазначеною постановою позивач не погоджується, вважає її прийнятою із порушенням законодавства та такою, що порушує його права. Вважає, що відповідач зробив помилковий висновок про наявність трудових відносин ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" із 2 особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Твердження про допущення працівників до роботи без оформлення трудових відносин спростовується фактом укладення з ними цивільно-правових договорів. Крім того, зазначив, що інспекційне відвідування було призначено за відсутності спеціального закону, а на підставі рішення суду визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ від 29.04.2017 р. №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю в Україні та статті 34 Закону України про місцеве самоврядування в Україні".
Представник позивача у судовому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надавши до суду відзив на адміністративний позов, в якому свою позицію обґрунтував тим, що постанова про накладення штрафу відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" винесена правомірно. Відповідач стверджує, що інспекційне відвідування щодо додержання ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" законодавства про працю проведене у відповідності до вимог чинного законодавства та у відповідності до повноважень Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. За наслідками проведеного інспекційного відвідування відповідачем встановлено порушення позивачем вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України. Відтак, відповідач вважає оскаржувану постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 від 23.05.2019 року винесеною у відповідності до норм чинного законодавства України та за наявності реальних порушень, допущених позивачем.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області відповідно до наказу від 22.04.2019 року № 502-І та на підставі направлення від 22.04.2019 року № 10-н у період з 24.0.2019 року по 25.04.2019 року проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ", за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 25.04.2019 року № ДН 2199/1722/АВ.
В ході інспекційного відвідування встановлено порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме допущення 2 фізичних осіб ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За результатами розгляду акту інспекційного відвідування інспектором праці Головного управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис від 08.05.2019 року № ДН 2199/1722/АВ/П.
Пунктом 1 даного припису, за порушення ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, зобов`язано директора ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" ОСОБА_3 у строк до 14.05.2019 року вжити заходи щодо усунення порушення та письмово проінформувати управління з питань праці. Надалі вимог чинного законодавства дотримуватися постійно.
Також, за результатами розгляду акту інспекційного відвідування від 25.04.2019 року № ДН 2199/1722/АВ першим заступником начальника Головного управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23.05.2019 року № ДН 2199/1722/АВ/ТД-ФС/482, якою на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" накладено штраф у розмірі 250 380,00 грн. за порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно пункту 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп.6 п.6 Положення №96).
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон №877) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).
Відповідно до ст.1 Закону №877, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно ч.4 ст.2 Закону №877 заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877).
16.05.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Підпунктом 1 пункту 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3 п.5 Порядку №295).
Згідно п.п.8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Згідно з п.п. 19-21 Порядку N 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/8917/17 про визнання нечинною постанову Кабінету Міністрів України №295 судом до уваги не приймаються, оскільки Наказ про призначення інспекційного відвідування, акт інспекційного відвідування складались до прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом відповідного рішення та в період чинності та відповідно дії Порядку №295.
При цьому, суд зазначає, що порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, а не Порядком № 295.
Тому, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/8917/17 про визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №295 жодним чином не змінює правового регулювання спірних правовідносин на момент виникнення останніх.
Таким чином, суд робить висновок, що під час призначення та проведення Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області інспекційного відвідування щодо додержання ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" законодавства про працю відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб визначений норами чинного законодавства.
Щодо виявленого Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області порушення позивачем вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, за наслідками чого було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 від 23.05.2019 року, суд зазначає наступне.
В ході інспекційного відвідування виявлено та зафіксовано, що ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" укладались цивільно-правові угоди з наступними громадянами:
1. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ):
- цивільно-правовий договір № 331 від 03.01.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 333 від 02.02.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 335 від 01.03.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 340 від 03.04.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 343 від 03.05.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 345 від 02.06.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 348 від 02.07.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 350 від 01.08.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 355 від 03.09.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 358 від 03.10.2018 р.;
- цивільно-правовий-договір № 360 від 02.11.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 363 від 02.12.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 366 від 01.01.2019 р.;
- цивільно-правовий договір № 370 від 03.02.2019 р.;
- цивільно-правовий договір № 372 від 02.03.2019 р.
2. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ):
- цивільно-правовий договір № 330 від 02.01.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 332 від 01.02.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 337 від 03.03.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 339 від 02.04.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 342 від 02.05.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 344 від 01.06.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 347 від 01.07.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 352 від 03.08.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 354 від 02.09.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 357 від 02.10.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 359 від 01.11.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 362 від 01.12.2018 р.;
- цивільно-правовий договір № 367 від 03.01.2019 р.;
- цивільно-правовий договір № 369 від 02.02.2019 р.;
- цивільно-правовий договір № 371 від 01.03.2019 р.
Предметом укладених договорів є зобов`язання виконавця виконати замовнику роботи (надати послуги) з охорони адміністративного приміщення ТОВ "ВО "РЕМДЕТАЛЬ".
Пунктом 1.1. цих договорів передбачено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності витратами, зумовленими народженням та похованням.
Пунктом 1.3 договорів встановлено обов`язок замовника своєчасно прийняти і оплатити виконану Виконавцем роботу.
Розділом 2 договорів передбачено розмір і порядок здійснення оплати послуг виконавця.
Умови дострокового розірвання договорів передбачені розділом 4 договорів.
Розділом 6 визначається термін дії договорів.
Згідно пояснень директора ТОВ "ВО "Ремдеталь" ОСОБА_3 від 25.04.2019 р. № 06, наданих під час проведення інспекційного відвідування, підприємство користується послугами ОСОБА_2 1949 року народження та ОСОБА_1 1951 року народження, які здійснюють огляд адміністративного приміщення та прилеглої території двічі на день. З ними укладені цивільно-правові договори. Заробітна плата виплачується із розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні, шляхом безготівкового розрахунку на картковий рахунок.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.
Так, відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається із Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
У відповідності до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Натомість, у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, Верховний Суд України у постанові від 04.07.2018 у справі №820/1432/17 висловив позицію, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
Згідно з ч.ч. 2, 3 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Трудовий договір може бути:1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (статті 23 КЗпП України).
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до вимог ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Так, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. В той же час, за цивільно-правовим договором, процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою такого договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду, при цьому, такий виконавець повинен нараховувати та сплачувати податки і збори за таким договором самостійно та відповідач не виступає у такому договорі податковим агентом виконавця за нормами податкового законодавства, на відміну від трудового договору.
Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства, установи організації, фізичної особи-підприємця. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, метою такого договору є отримання певного кінцевого результату після чого цивільні відносини припиняються.
Як встановлено судом, підставою для винесення спірної постанови слугувало те, що позивачем порушено норми частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, а саме, зафіксовано факт допущення працівників до роботи без укладення трудових договорів.
Так, як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи копій цивільно-правових договорів, укладених позивачем із фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , предметом їх було зобов`язання виконавця виконати протягом відповідного (чітко визначеного) періоду замовнику роботи (надати послуги) з охорони адміністративного приміщення ТОВ "ВО "РЕМДЕТАЛЬ", при цьому, в самих договорах не зазначається конкретного результату роботи (кінцевого результату), який повинен передаватися замовнику; предметом укладеного договору є процес праці, а не її кінцевий результат; в зазначених договорах не визначено обсягу виконуваної роботи, робота носить постійний характер, а саме: виконання обов`язків охоронця (код класифікатора професій - 5169); праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності ТОВ «ВО «Ремдеталь», роботи за договорами мають систематичний характер, договори були укладені на один місяць та переукладаються на такий ж саме термін щомісячно; згідно актів здавання-приймання виконаної роботи результат праці відсутній, всі виконані роботи свідчать про процес праці, оскільки роботи повинні виконуватись щоденно; винагорода за виконану роботу розраховується із мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні; відсутній результат праці, працівники виконували обов`язки охоронця, тобто, регламентовано процес праці, що характерно для трудового договору, який згідно з ч. 1 ст.21 КЗпП є угодою між працівником і власником підприємства або уповноваженою ним особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку та інше.
За викладених обставин та враховуючи, що вищенаведені особи не організовували самостійно свою роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися безпосередньо позивачеві, вказані фізичні особи повинні були виконувати певні трудові функції в ТОВ "ВО "РЕМДЕТАЛЬ" відповідно до визначеного виду та у встановлений строк, суд приходить до висновку, що предметом укладених договорів позивача з фізичними особами - гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому вказані вище наведені договори мають ознаки трудового характеру.
Суд також звертає увагу, що на виконання припису від 08.05.2019 року №ДН2199/1722/АВ/П, позивач листом від 13.05.2019 року № 07 повідомив відповідача що цивільно-правові договори із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. В штатний розпис з 11.05.2019 введено одиницю сторож. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнято на пів ставки з 13.05.2019.
Тобто, фактично вимоги припису №ДН2199/1722/АВ/П від 13.05.2019 року були виконані у встановлений інспектором праці строк, що свідчить про згоду позивача із виявленими порушеннями під час інспекційного відвідування.
Суд враховує приписи спеціальної норми, визначеної ст. 265 КЗпП України, з приводу чого зазначає, що виконання позивачем вимог припису підтверджує факт визнання порушень трудового законодавства, відображеного в акті перевірки. Сам по собі припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання, його вимоги направлені лише на подальше недопущення порушення вимог законодавства про працю.
Відповідно до вимог частини 7 ст.265 КЗпП України сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 28.02.2018 року у справі № 818/584/17 підставою для накладення штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України є акт перевірки про виявлені факти порушення вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, незалежно від їх подальшого усунення. Відтак, безпідставними є посилання суду апеляційної інстанції на той факт, що відповідачем були застосовані штрафні санкції за порушення, які були усунені на виконання припису, оскільки штрафні санкції застосовані спірними постановами жодним чином не стосуються невиконання припису. Відповідальність за такі порушення передбачена статтею 265 КЗпП України, а усунення виявлених порушень при проведені перевірки не є підставою для скасування штрафних санкцій, які застосовані за сам факт вчинення порушення у сфері законодавства про працю.
Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому, оскаржувана постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 від 23.05.2019 року є правомірною та скасуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 від 23.05.2019 року.
Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі не стягуються.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "РЕМДЕТАЛЬ" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2199/1722/АВ/ТД-ФС/482 від 23.05.2019 року - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 29.07.2019 року.

Суддя В.В. Кальник