Справа № 826/15161/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2019 року № 826/15161/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київського міського центру зайнятості

про визнання протиправними відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Київського міського центру зайнятості (далі - відповідач та/або КМЦЗ) та просить суд:

- визнати відмову Київського міського центру зайнятості, сформовану листом від 15.08.2017 року №19-8371, в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 09.08.2017 року вх. №Ч-47/ЗІ щодо надання завіреної копії (у паперовій та електронній формі) документа, який надає право підрозділу КМЦЗ - Святошинському районному центру зайнятості перебувати в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 14-Б, - протиправною;

- зобов`язати Київський міський центр зайнятості повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 09.08.2017 року вх. №Ч-47/ЗІ, в порядку, що передбачений Законом України «Про доступ до публічної формації;

- визнати неправомірною відмову Київського міського центру зайнятості, сформовану листом від 14.11.2017 року №19-11999, в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 08.11.20117 року вх. Ч-54/ЗІ щодо надання запитуваної інформації, зазначеної у пунктах 2-5;

- зобов`язати Київський міський центр зайнятості повторного розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 08.11.20117 року вх. Ч-54/ЗІ, в порядку, що передбачений Законом України «Про доступ до публічної формації.

Мотивуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем частини 5 статті 6, частини 1, пункту 3, пункту 4 частини 4 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідачем подано письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01.02.2018 року судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09.08.2017 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 подав до Київського міського центру зайнятості запит на отримання публічної інформації, у якому просив надати паперову копію та електронну копію документа, який надає право підрозділу КМЦЗ - Святошинському районному центру зайнятості перебувати в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 14-Б, що зареєстрований у КМЦЗ 09.08.2017 року вх. №Ч47/ЗІ (далі - запит №1) (т. 1, а.с. 7).

Листом від 15.08.2017 року №19-8371 Київський міський центр зайнятості повідомив позивача про надання копії відповідного запиту, а також повідомлено, що Київський міський центр зайнятості не є розпорядником публічної інформації щодо документа, який надає право підрозділу КМЦЗ - Святошинському районному центру зайнятості перебувати в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 14-Б (далі - лист від 15.08.2017 року №19-8371) (т. 1, а.с. 8).

Також, 08.11.2017 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 подав до Київського міського центру зайнятості запит на отримання публічної інформації, у якому просив надати завіреним належним чином паперові копії зазначених документів, та їх відскановані копії на електронну адресу запитувача:

1. Цей запит на інформацію з реєстраційними відмітками;

2. Інформацію про скасування довіреності ОСОБА_2 від 14.08.2017 року №19-8249 та довіреності ОСОБА_3 від 18.11.2016 року №19-11584 на представництво інтересів КМЦЗ.

3. Наказ про звільнення з посади директора КМЦЗ ОСОБА_6

4. Наказ про призначення на посаду директора КМЦЗ ОСОБА_5 .

5. Інформацію про дату та вихідний реєстраційний номер заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 , складений представниками КМЦЗ, що зазначені у пунктах 1, 2, та поданий до Святошинського районного суду міста Києва (вх. 48554 від 03.11.2017 року) (далі - запит №2) (т. 1, а.с. 11).

Листом від 14.11.2017 року №19-11999 відповідач повідомив запитувача, що він не є розпорядником запитуваних ним документів (далі - лист від 14.11.2017 року №19-11999).

ОСОБА_1 вважає, лист від 15.08.2017 року №19-8371 та лист 14.11.2017 року №19-11999 є протиправною відмовою КМЦЗ щодо наданні інформації на запит №1 та запит №2, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 зазначеного Закону визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (ст. 21 Закону № 2657-XII).

В той же час, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Згідно частини 1 статті 1 вказаного закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

В контексті приписів частини 5 статті 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами (ч. 4 ст. 13 Закону №2939-VI).

При цьому, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч. 5 ст. 13 Закону №2939-VI).

Приписами статті 16 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19цього Закону.

Згідно частини 4 наведеної статті Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Як свідчить зміст спірних відмов підставою для них слугували ті обставини, що Київський міський центр зайнятості не є розпорядником публічної інформації в розумінні статті 13 Закону №2939-VI.

Разом з цим, у письмових запереченнях відповідачем викладено аналогічну позицію та зазначено, що КМЦЗ відповідно до пункту 2 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI є розпорядником лише стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Із зазначених пояснень фактично слідує, що позивачу було відмовлено у наданні запитуваної інформації на підставі пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №2939-VI.

Оцінюючи правомірність відмов у наданні запитуваної інформації суд вважає за доцільне вказати таке.

Так, наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 року №1543, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.12.2016 року за №1723/29853 затверджено Положення про державну службу зайнятості (далі - Положення №1543).

Пунктом 1 Положення №1543 визначено, що Державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.

Служба складається з Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (далі - Центральний апарат Служби), Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості, інших навчальних закладів державної служби зайнятості (далі - навчальні заклади Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою (далі - підпорядковані Службі юридичні особи) (п. 2 Положення №1543).

Діяльність Служби та виконання нею завдань і функцій, передбачених законодавством, у тому числі цим Положенням, фінансується за рахунок коштів Фонду (п. 5 Положення №1543).

Згідно пункту 1 розділу IV Положення №1543 регіональні центри зайнятості є неприбутковими державними установами, підпорядкованими та підзвітними Центральному апарату Служби.

Доходи, отримані регіональним центром зайнятості, використовуються виключно для фінансування видатків на утримання регіонального центру зайнятості, реалізації мети (цілей) та виконання завдань за напрямами діяльності, визначеними законодавством. Отримані регіональним центром зайнятості доходи або їх частини не розподіляються серед засновників, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб (п. 2 розділу IV Положення №1543).

Відповідно до пункту 4 розділу IV Положення №1543 регіональні центри зайнятості у межах своїх повноважень видають накази організаційно-розпорядчого характеру.

Проаналізувавши наведені положення суд погоджується з доводами відповідача, що чинне законодавством не встановлює для КМЗЦ статуту державного органу, іншого державного органу, який здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Тобто, на КМЦЗ не поширюється пункт 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI.

В свою чергу, КМЦЗ є юридичною особою, що фінансується з державного бюджету, а відтак є розпорядником публічної інформації на підставі пункту 2 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Таким чином, вимоги Закону №2939-VI поширюється на відповідача в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами, у тому числі інформації щодо використання коштів.

Проте, проаналізувавши зміст листа від 15.08.2017 року №19-8371, з урахуванням поданих відповідачем заперечень, суд звертає увагу, що матеріали адміністративної справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження доводів КМЦЗ, що перебування підрозділу КМЦЗ - Святошинському районному центру зайнятості у відповідному приміщенні не спричинило витрат Державного бюджету України та Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Вказане на думку суду свідчить, що відмова у наданні запитуваної інформації, яка викладена в листі від 15.08.2017 року №19-8371 не відповідає частині 4 статті 22 Закону №2939-VI.

Також, суд звертає увагу, що згідно частини 3 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Посилання відповідача, що частини 3, 4 статті 22 Закону №1543 не підлягають до нього застосуванню суд відхиляє, оскільки приписи статті 22 Закону №2939-VI поширюють свою дію на всіх розпорядників публічної інформації та не містять в собі виключення.

Що ж стосується листа від 14.11.2017 року №19-11999 суд зверне увагу.

Так, позивач просив КМЦЗ надати:

1. Запит на інформацію з реєстраційними відмітками;

2. Інформацію про скасування довіреності ОСОБА_2 від 14.08.2017 року №19-8249 та довіреності ОСОБА_3 від 18.11.2016 року №19-11584 на представництво інтересів КМЦЗ.

3. Наказ про звільнення з посади директора КМЦЗ ОСОБА_6

4. Наказ про призначення на посаду директора КМЦЗ ОСОБА_5 .

5. Інформацію про дату та вихідний реєстраційний номер заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 , складений представниками КМЦЗ, що зазначені у пунктах 1, 2, та поданий до Святошинського районного суду міста Києва (вх. 48554 від 03.11.2017 року).

Суд звертає увагу, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Запитувана інформація підпадає під ознаки публічної інформації.

При цьому, Закон №2939-VI передбачає, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмолено позивачу у запитуваній інформації на підставі статті 13, пункту 1 частини 22 Закону №2939-VI.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання неправомірною відмову Київського міського центру зайнятості, сформовану листом від 14.11.2017 року №19-11999, в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 08.11.20117 року вх. Ч-54/ЗІ щодо надання запитуваної інформації, зазначеної у пунктах 2-5 та зобов`язання Київського міського центру зайнятості повторного розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 08.11.20117 року вх. Ч-54/ЗІ, в порядку, що передбачений Законом України «Про доступ до публічної формації.

При цьому, суд вважає за доцільне в цій частині вказати, що відповідачем при наданні відповіді на запит про отримання публічної інформації має надаватися оцінка щодо її відповідності частині 1 статті 6 Закону №2939-VI.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 5 статті 139 КАС України визначено, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2017 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними відмови, зобов`язання вчинити дії.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а в ході розгляду справи судом не встановлено понесення сторонами витрат, відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київського міського центру зайнятості 01033, м. Київ, вул.Жилянська, б. 47-б, ) задовольнити повністю.

2. Визнати відмову Київського міського центру зайнятості, сформовану листом від 15.08.2017 року №19-8371, в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 09.08.2017 року вх. №Ч-47/ЗІ щодо надання завіреної копії (у паперовій та електронній формі) документа, який надає право підрозділу КМЦЗ - Святошинському районному центру зайнятості перебувати в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 14-Б, - протиправною.

3. Зобов`язати Київський міський центр зайнятості повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 09.08.2017 року вх. №Ч-47/ЗІ, в порядку, що передбачений Законом України «Про доступ до публічної формації.

4. Визнати протиправною відмову Київського міського центру зайнятості, сформовану листом від 14.11.2017 року №19-11999, в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 08.11.20117 року вх. Ч-54/ЗІ щодо надання запитуваної інформації, зазначеної у пунктах 2-5;

5. Зобов`язати Київський міський центр зайнятості повторного розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 08.11.20117 року вх. Ч-54/ЗІ, в порядку, що передбачений Законом України «Про доступ до публічної формації.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін