Справа № 826/15157/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області Дідович Н. Л., Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.06.2017 року №РВ-01, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 позивач, Публічне акціонерне товариство "Дельта банк", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Дідович Наталії Леонідівни від 06 червня 2017 року №РВ-017 про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати Відділ у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером: :10:121:0050 , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Заозерна, 50 , площею 0,25 га, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та щодо власника земельної ділянки - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ();

- зобов`язати Відділ у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області видати Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером: :10:121:0050 , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Заозерна 50 , площею 0,25 га.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року позов задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Дідович Наталії Леонідівни від 06 червня 2017 року №РВ-017 про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язано Відділ у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером: :10:121:0050 , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Заозерна, 50 , площею 0,25 га, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та щодо власника земельної ділянки - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ();

- зобов`язано Відділ у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області видати Публічному акціонерному товариства "Дельта Банк" витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером: :10:121:0050 , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Заозерна 50 , площею 0,25 га.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачем, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що за допомогою програмно-апаратного комплексу Національна кадастрова система створене рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру РВ - 017.

08.07.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

Разом з цим, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року №147, строк здійснення тимчасової адміністрації у Акціонерному товаристві "Дельта Банк" продовжено до 02 жовтня 2015 року включно.

Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181, яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк" Кадирову Владиславу Володимировичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 лютого 2017 року №619 продовжено строк здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та повноваження ліквідатора Банку Кадирова В.В. до 04 жовтня 2019 року включно.

В ході проведення ліквідаційної процедури АТ "Дельта Банк" 12 жовтня 2015 року, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" зареєструвало за собою право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :10:121:0050 ), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Заозерна, 50 , площею 0,25га із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Інформаційною довідкою від 09 листопада 2017 року №103152987 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Підставою виникнення у АТ "Дельта Банк" прав власності на зазначену земельну ділянку стало рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2013 року у справі №369/7097/13-ц.

З метою отримання відомостей/витягу із Державного земельного кадастру, 26 травня 2017 року позивач, як належний власник об`єкта нерухомого майна, звернувся до Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою (реєстраційний номер ЗВ-017) про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (кадастровий номер :10:121:0050 ), розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Заозерна, 50 ; площею 0,25 га.

Однак, рішенням Державного кадастрового реєстратора Дідович Наталії Леонідівни від 06 червня 2017 року №РВ-017 відмовлено АТ "Дельта Банк" у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом в суд.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та зазначив, що позивачем надано усі необхідні документи для того, щоб державним реєстратором внісено відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:121:0050 , а тому посилання відповідачів в Протоколі та в Рішенні про відмову внесення даних до Земельного кадастру, не заслуговують на увагу, оскільки право позивача на отримання встановлених чинним законодавством відомостей не може ставитись в залежність від технічних можливостей системи (комп`ютерної програми), відповідальність за належне функціонування якої покладено на відповідних суб`єктів.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Згідно з підпунктами 1, 2, 6, 8 пункту 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (надалі - Порядок) до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів належать: 1) внесення до Державного земельного кадастру: відомостей (змін до них) або надання відмови у їх внесенні про: землі в межах державного кордону, території адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва і Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах); 2) здійснення реєстрації: заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; заяв про надання відомостей з Державного земельного кадастру; заяв в електронній формі про отримання відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; 6) проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства; 8) надання відомостей з Державного земельного кадастру щодо об`єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту, та відмови у їх наданні, витягів з Державного земельного кадастру про будь-яку земельну ділянку в межах державного кордону.

Відповідно до пункту 15 Порядку документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій» та у формі електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Абзацом 3 частини 1 статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно з пунктом 67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, звертаючись до Державного реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Дідович Наталії Леонідівни із заявою від 26 травня 2017 року про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (кадастровий номер :10:121:0050 ) в частині меж земельної ділянки та власника земельної ділянки, до якої АТ "Дельта Банк" надано повний та вичерпний перелік документів необхідних для проведення державної реєстрації відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, передбаченого пунктом 121 Порядку, зокрема: оригінал технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) АТ "Дельта Банк" для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Технічна документація із землеустрою АТ "Дельта Банк" містить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що власником земельної ділянки за кадастровим номером :10:121:0050 є позивач, починаючи з 12 жовтня 2015 року (дата державної реєстрації).

Зазначене також підтверджується листом Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районні та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області №б/н.

Натомість, рішення № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 06.06.2017 року, прийнято з таких підстав:

- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме:

- в НКС інформація про реєстрацію речових прав відсутня (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 62046122 від 23.06.2016 року);

- невідповідність електронного документа установчим документам.

Згідно з протоколом № ПП-017 від 06.06.2017 року електронні документи: не відповідають наявним даним Державного земельного кадастру, не відповідають встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, не відповідають даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання відповідачів в протоколі та в рішенні про відмову внесення даних до Земельного кадастру є безпідставними, оскільки право позивача на отримання встановлених чинним законодавством відомостей не може ставитись в залежність від технічних можливостей системи (комп`ютерної програми), відповідальність за належне функціонування якої покладено на відповідних суб`єктів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 КАС України адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції зобов`язуючи Відділ у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області втрутився у дискреційні повноваження, колегія суддів зауважує наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16.

При цьому, колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Оскільки позивачем позивачем надано усі необхідні документи для того, щоб державним реєстратором було внісено відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:121:0050 , то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Відділ у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером: :10:121:0050 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області Дідович Н. Л., Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.06.2017 року №РВ-01, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 31.07.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма