Справа № 200/5024/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2019 року справа №200/5024/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 р. у справі № 200/5024/19-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - відповідач), в якому просила: визнати протиправними і неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, яка викладена у листі відмові директора Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради за вих. № К-15846-13-1.1 від 04 жовтня 2018 року; зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради надати ОСОБА_1 статус та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни на підставі пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни; зобов`язав Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської Ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551 з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні; зобов`язав Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської Ради надати ОСОБА_1 статус та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач перебуває на обліку як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та користується пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796). Встановлення статусу члена сімї загиблого (померлого) ветерана війни передбачено ст.. 10 Закону № 3551. Відповідач відмовляючи у встановлені позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни діяв на підставі вимог законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської Ради.

25 липня 1980 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Будинком для укладання шлюбу м. Жданова 25 липня 1980 року.

Відповідно архівним довідкам галузевого державного архіву Міністерства оборони України за № 51/374 від 23 січня 1993 року та Центрального архівну Міністерства оборони України за № 51/9457 від 15 вересня 1993 року, ОСОБА_2 в період з 26 лютого 1987 року по 05 травня 1987 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_2 (а.с.41-42).

26 січня 2010 року управлінням праці та соціального захисту населення Маріупольської міської Ради, ОСОБА_2 було видано посвідчення інваліда війни 2 групи безстроково серії НОМЕР_3 (а.с.29).

ОСОБА_2 видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії серія НОМЕР_4 (а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.39).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МЕС України про встановлення причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС за № 2315 від 13 травня 2015 року, Центральна міжвідомча експертна комісія на засіданні 28 квітня 2015 року розглянула звернення родичів з приводу смерті ОСОБА_2 і надану згідно Переліку та зареєстровану в ЦМЕК 25 березня 2015 року документацію померлого ОСОБА_2 на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Основний діагноз: Гостра серцево судинна недостатність. Гострий повторний велико вогнищевий інфаркт міокарда. Набряк легень і головного мозку. Висновок захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.40).

12 червня 2015 року Донецькою обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 встановлено статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою та видрано посвідчення дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою за № 000239 (а.с.23).

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради, що встановлення їй статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни (а.с.15-20).

Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради листом № К-15846-13-1.1 від 04 жовтня 2018 року повідомив позивача, що відсутні правові підстави для встановлення дружинам померлих ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 або 2 статті 10 Закону № 3551. Соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону № 796 (а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості висновку відповідача щодо відсутності у позивача права на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни у відповідності до вимог статті 10 Закону № 3551-XII , оскільки матеріалами справи підтверджується зазначене право позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В преамбулі до Закону № 3551 зазначено, що Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Поширення чинності Закону № 3551 на дружину померлої особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Статтею 4 Закону № 3551 визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону № 3551, до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 1,9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа, зокрема, військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України № 20-РП/04 від 1 грудня 2004 року ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

З огляду на зазначені правові норми обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 був ветераном війни в розумінні ст. 4 Закону № 3551, оскільки був призваний Орджонікідзевським райвійськкоматом м. Жданова на спеціальні військові збори, в період з 26 лютого по 5 травня 1987 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_2 та за життя став інвалідом внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 1 ст. 10 Закону № 3551, чинність цього Закону поширюється зокрема, на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абзацу 16 п. 1 ст. 10 Закону № 3551, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

За змістом п. 2 ст.10 зазначеного Закону, чинність цього Закону поширюється на, зокрема, дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Отже, зі змісту вищезазначеної норми слідує, що чинність Закону № 3151 поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регулюються Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302).

Відповідно до п. 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 4 Положення № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-XII (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Абзацом 2 пункту 7 цього Положення передбачено, що, зокрема, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Як вже було встановлено судом, чоловік позивача за життя був визнаний інвалідом війни 3 групи, помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто встановлені обставини дють обґрунтування суду для висновку, що позивач є членом сім`ї військовослужбовця, у розумінні п. 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і на неї поширюється чинність цього Закону, мала право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про встановлення такого статусу.

При таких обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем порушено вимоги ст.19 Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи апеляційної скарги є безпідставними і не впливають на правильне по суті рішення суду.

Відповідно частині 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 р. у справі № 200/5024/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 р. у справі № 200/5024/19-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене та підписане колегією суддів 30 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова