Справа № 120/1957/19-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 липня 2019 р. Справа № 120/1957/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Теплого А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в березні 2019 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної форми власності орієнтовною площею 2,0 гектара з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Однак, рішенням Вапнярської селищної ради № 738 від 19.04.2019 року 59 сесії 8 скликання у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відмовлено. Відповідач жодним чином не мотивував своє рішення, що і стало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 20.06.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.07.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В даному випадку відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , слугувало прийняте 27 вересня 2017 року рішення 26 сесії 8 скликання Вапнярської селищної ради "Про резервування земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (01.07) для городництва, щодо подальшої передачі в оренду громадянам (жителям) Вапнярської об`єднаної територіальної громади на території Вапнярської селищної ради в межах населеного пункту смт. Вапнярка" №250. Дана підстава відмови була зазначена в протоколі профільної комісії.

Позивачем двічі 15.07.2019 та 17.07.2019 року, аналогічного змісту, подано до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим та безпідставним, не відповідає вимогам статті 162 КАС України, оскільки крім викладених обставин, відповідач не підтверджує належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві та відповідях на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у поданому суду письмовому відзиві.

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши думку учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вапнярської селищної ради Томашпілсьського району Вінницької області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (яка знаходиться поруч із земельною ділянкою за кадастровим номером: НОМЕР_1 ) або надання мотивованої відмови у виді рішення, додавши до клопотання необхідні документи.

Рішенням Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області №738 від 19 квітня 2019 року 59 сесії 8 скликання позивачу відмовлено в наданні вищевказаного дозволу /а.с.- 11/.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Згідно з частиною 1 статті 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин 1 - 3, 5 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 121 Земельного кодексу України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для особистого селянського господарства.

Відповідно до частини 1 статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Судом встановлено, що рішенням Вапнярської селищної ради Томашпілсьського району Вінницької області відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області на підставі рішення Вапнярської селищної ради 26 сесії 8 скликання №250 від 27 вересня 2017 року та згідно частини 7 статті 118 ЗК України.

Представник відповідача зазначив у відзиві на позовну заяву та надаючи пояснення у судовому засіданні, що відмовою слугувало прийняте 27 вересня 2017 року рішення 26 сесії 8 скликання Вапнярської селищної ради "Про резервування земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (01.07) для городництва, щодо подальшої передачі в оренду громадянам (жителям) Вапнярської об`єднаної територіальної громади на території Вапнярської селищної ради в межах населеного пункту смт. Вапнярка" №250. Дана підстава відмови була зазначена в протоколі профільної комісії, з яким був ознайомлений позивач.

Оцінюючи підстави ненадання дозволу, зокрема рішення 26 сесії 8 скликання Вапнярської селищної ради від 27.09.2017 року № 250 /а.с.- 43/, суд зазначає, що така підстава відмови, як резервування земельної ділянки, не передбачена частиною сьомою статті 118 ЗК України, а отже є незаконною.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Тотожній правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року в справі № 21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 05 березня 2019 року в справі № 2040/6320/18.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

З огляду на викладене, суд вважає помилковим та передчасним, на стадії звернення фізичної особи з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, висновок відповідача про відмову у наданні такого дозволу через резервування земельної ділянки для інших цілей. Врегулювання даного питання відбувається при складанні (розробленні) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та є передумовою у його погодженні та затвердженні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 05 березня 2019 року в справі № 2040/6320/18.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки позивачем, з урахуванням вищезазначених норм Земельного кодексу України, подано відповідні документи, то у відповідача не було правомірних підстав відмовляти у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної форми власності орієнтовною площею 2,0 гектара з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення 59 сесії 8 скликання Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 19 квітня 2019 року №738 про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, не ґрунтується на нормах закону, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, посилання позивача на порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, суд відхиляє як підставу для визнання його протиправним та скасування, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовані поясненнями представника відповідача, що відтворені в змісті відзиву на позовну заяву, а також долученими до нього матеріалами /а.с. 26-30, 34-39/.

Щодо вимоги позивача зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Суд вважає, що доцільним та ефективним способом захисту прав, інтересів позивача є зобов`язання Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в межах населеного пункту, оскільки вказане є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1та 2 с. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 768,40 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України; ст. 4, 22, 116, 117, 118, 121, 122, 123 Земельного кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 59 сесії 8 скликання Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області №738 від 19 квітня 2019 року.

Зобов`язати Вапнярську селищну раду Томашпільського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в межах населеного пункту.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок ) за рахунок бюджетних асигнувань Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Відповідач: Вапнярська селищна рада Томашпільського району Вінницької області (вул. Незалежності, 140, смт. Вапнярка, Томашпільський район, Вінницька область , ).

Повний текст судового рішення складено 31.07.2019р.

Суддя Свентух Віталій Михайлович