Справа № 520/12530/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/12530/18
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

позивача - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 ;

представника відповідача - Дідоренко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Центральне ОПФУ в м. Одесі), в якому просила зобов`язати:

- відновити з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року розмір пенсії у сумі 3 568,31 грн.;

- нарахувати та виплатити кошти, які були утримані з пенсії на підставі рішення №1108 від 24.10.2016 року про утримання надміру отриманих сум пенсій ОСОБА_1 ;

- здійснити перерахунок пенсії, враховуючи індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,84009 з 01.10.2017 року;

- нарахувати та виплатити кошти, які були недораховані у зв`язку з проведенням перерахунку з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року в сумі 58 524,98 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що 24.10.2016 року Пенсійний фонд протиправно прийняв рішення № 1108 про утримання надміру виплачених їй пенсійних виплат. За її твердженням, протиправність даного рішення була встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та його скасування, свідчить, на думку позивачки, про обов`язок останнього, відновити її в правах на отримання пенсії в належному розмірі та повернути незаконно утримані та недораховані суми пенсійних виплат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд першої інстанції зобов`язав Центральне ОПФУ в м. Одесі відновити ОСОБА_1 з 24.10.2016 року нарахування, призначеної за її заявою від 06.10.2003 року, пенсії за віком, та здійснити перерахунок та виплату недоотриманої суми пенсії, починаючи з 24.10.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних суд вимог відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які встановлюють, що переведення з одного виду пенсії на інший за бажанням пенсіонера здійснюється за документами, що є у пенсійній справі. При переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа додає, зокрема, довідку про заробітну плату особи за період страхового стажу до 01.07.2000 року, яка повинна відповідати вимогам частини першої статті 40 даного Закону. Суд дійшов висновку, що пенсійним органом незаконно був змінений коефіцієнт для обчислення заробітної плати та вважав, що повинен бути повернутий коефіцієнт, який був застосований при переведенні з одного виду пенсії на іншій.

Однак, зазначивши про це в мотивувальній частині рішення, суд не конкретизував це в резолютивній його частині.

Також, суд першої інстанції не висловив свою позицію, щодо позовних вимог ОСОБА_1 про обов`язок відповідача нарахувати та виплатити утриману суму пенсії з 01.10.2016 р. по 24.10.2016 р. в розмірі 27 392,24 грн. та недораховану суму у зв`язку з проведенням перерахунку з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року в розмірі 58 524,98 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 з 24.10.2016 р., суд не пояснив, чому він не погодився з позицією позивачки, що обов`язок вчинити певні дії по відновленню пенсії та виплати утриманих коштів, виник у Центрального ОПФУ в м. Одесі з 01.10.2016 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 та Центральне ОПФУ в м. Одесі його оскаржили.

Підставою для скасування судового рішення Центральне ОПФУ в м. Одесі вважає порушення судом норм чинного законодавства, що виразилося у неврахуванні обставин, що надана позивачем довідка про заробітну плату за період з 01.05.1996 р. по 30.05.2008 р. для перерахунку пенсії не відповідала первинним документам.

Апелянт, в особі Центрального ОПФУ в м. Одесі, вважає, що саме вказані обставини стали підставою для прийняття розпорядження від 03.10.2016 р. щодо проведення з 01.01.2004 р. перерахунку пенсії із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987 р. по 31.12.1991 р.) та утримання зайво виплаченої пенсії з 01.11.2016 р.

Апелянт, в особі ОСОБА_1 , вважає рішення суду першої інстанції незаконним в частині відмови їй в позові, покликаючись на відсутність мотивації такої відмови.

Аргументуючи доводи апеляції ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції, встановивши порушення суб`єктом владних повноважень її прав, не надав правової оцінки її вимогам, доказам, які вона представила суду. Вважає, що виклавши таким чином резолютивну частину рішення, суд надав можливість Пенсійному фонду діяти на власний розсуд та не виконувати його належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Центральне ОПФУ в м. Одесі зазначає про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення.

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи, викладені в апеляції та просили її задовольнити, натомість вважали, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Центрального ОПФУ в м. Одесі.

Представник Центрального ОПФУ в м. Одесі вважав, що рішення суду не відповідає вимогам обґрунтованості, а тому, подана ним апеляційна скарга підлягає задоволенню, а в задоволенні апеляції позивача слід відмовити. У відзиві на апеляцію, Центральне ОПФУ в м. Одесі зазначило аналогічні доводи.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному ОПФУ в м. Одесі та отримує пенсію за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

06.10.2003 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням з ДП АО «Одеський птахокомбінат» згідно наказу № 12-к. від 26.05.2003 р., та довідку про заробітну плату за період з 01.05.1996 року по 30.04.2008 року (т.1 а.с.201-202).

Розпорядженням від 06.10.2003 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.10.2003 року та зараховано стаж роботи по 26.05.2003 року (а.с.200 т.1).

Роблячи розрахунок пенсії позивачу з 01.01.2004 року Центральне ОПФУ в м. Одесі застосувало індивідуальний коефіцієнт для обчисленням 3,84009 (т.1 а.с.203).

Під час проведення суцільної інвентаризації пенсійних справ внутрішнім аудитом ГУ ПФУ в Одеській області у 2016 р. була встановлена недостовірність довідки про заробітну плату позивачки за період з 01.05.1996 року по 30.04.2008 року.

За результатами проведення зустрічної звірки виявлено, що дані викладені в спірній довідці за 1998 рік не відповідають первинним документам, у відомостях по нарахуванню заробітної плати за 1996-1997 р.р ОСОБА_1 взагалі не значиться. До того ж, встановлено, що до особової картки позивачці прикріплені особові рахунки лише до 1994 року. На підставі цього, відповідач дійшов висновку про неможливість перевірки обставин нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за період 1996-1997 років (т.1 а.с.208-210).

24 жовтня 2016 року заступником начальника управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (правонаступник - Центральне ОПФУ в м. Одесі) було прийнято рішення №1108 про утримання надміру виплачених сум пенсій, згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (т.1а.с. 211-228).

Даним рішенням було встановлено, що у зв`язку з наданням ОСОБА_1 фіктивних документів, утворилася за період з 01.01.2004 р. по 31.10.2016 р. переплата в сумі 206 250,77 грн.

Далі в указане рішення, 23.11.2016 р. було внесено коригування та зазначено, що сума переплати складає 196 185,04 грн. і вона утворилася за період з 01.01.2004 р. по 30.11.2016 р.

Розпорядженням від 03.10.2016 р. позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2004 р. із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987 р. -31.12.1991 р.) відповідно до якої індивідуальний коефіцієнт склав - 1.19808.

Зі змісту розпоряджень пенсійного фонду випливає, що до прийняття рішення про утримання пенсії позивач отримувала пенсійні виплати в сумі 3 568,31 грн., а з жовтня 2016 р. її пенсія стала складати - 1786,68 грн. На теперішній час розмір пенсії позивача складає 2 704,75 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (правонаступник Центральне ОПФУ в м. Одесі) №1108 від 24 жовтня 2016 року про утримання надміру виплачених сум пенсії.

Даним рішенням встановлено, що пенсійний орган не врахував обставин, що пенсія позивача за спірний період була нарахована на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.1997 року, а, отже, дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для відрахування з позивача пенсійних виплат.

Із наведеного судового рішення вбачається, що позивачка була звільнена з Одеського птахокомбінату 20.04.1994р. за ініціативою адміністрації (т.2 а.с.34-38).

За рішенням суду вона була поновлена на роботі та з підприємства була стягнута заробітна плата за вимушений прогул у загальній сумі 22 977 грн.

Виконуючи рішення суду керівником підприємства був прийнятий наказу від 22.12.1997 р., відповідно до якого ОСОБА_1 з 20.04.1994 р. поновлена на посаді старшого майстра холодильника, про що був зроблений відповідний запис у трудовій книжці.

Також позивачу була виплачена заробітна плата за вимушений прогул у сумі 22 977 грн. Дані обставини підтверджуються також виконавчим листом від 18.12.1997 р., який був виданий на виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т.2 а.с.33).

Оформлюючи для органів Пенсійного фонду довідку про заробітну плату позивача за даний період, роботодавець зазначив її в розмірі 532 грн. в місяць.

У вересні 2017 р. Центральне ОПФУ в м. Одесі прийняло рішення про те, що сума переплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі 192 870,49 грн. підлягає списанню, відповідно до рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року (т.1 а.с.238).

Як стверджує позивач, у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень протиправного рішення про утримання пенсії, є підстави для зобов`язання, останнього, відновити раніше визначений розмір пенсії в сумі 3 568,31 грн. та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до виплати суми пенсії, а саме за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2017 р. у сумі 27 392,24 грн.

До того ж, на її думку, слід відновити індивідуальний коефіцієнт - 3,84009, адже при здійсненні перерахунку пенсії 01.10.2017 р. був застосований коефіцієнт - 1.19808, який визначався при призначенні пенсії.

Понад те, позивач вважає, що має право на відшкодування недорахованої пенсії з 01.10.2017 р. по 01.10.2018 р. в сумі 58 525,98 грн.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою в якій просила відновити належну їй, відповідно до діючого законодавства, пенсію в розмірі 3 568 грн., на що отримала відмову. У відмові відповідача було зазначено, що пенсія ОСОБА_1 з 01.09.2017 року складає 1 846,98, з яких: розмір пенсії - 858,96 грн., доплата до прожиткового мінімуму (1312,00 грн.) - 453,04 грн., доплата за понаднормовий стаж (за 24 роки) - 206,15 грн., підвищення за особливі заслуги перед Україною - 262,40 грн., доплата відповідно до постанови КМУ № 327 від 23.04.2012 року - 37,76 грн. (т.1 а.с.236 з. б. - 237).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення, з огляду на наступне.

За змістом статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно абзацу 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

На підставі статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

За правилами статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Як випливає зі змісту апеляційної скарги Центрального ОПФУ в м. Одесі, останнє продовжує наполягати на тому, що надана позивачем довідка про заробітну плату за період з 01.05.1996 р. по 30.04.2008 р. містить недостовірні дані, а тому не може бути взята уваги для перерахунку пенсії.

Проте, з такими доводами не можна погодитися, з огляду на таке.

Як було зазначено вище, підставами для прийняття рішення про стягнення з позивачки надміру виплачених сум пенсій є виявлені з її боку зловживання.

Втім рішенням суду, указана підстава визнана протиправною та відповідне рішення скасовано.

Колегія суддів вважає, що аргументи позивача про те, що неможливо перевірити нарахування позивачу заробітної плати за 1996 - 1997 роки, пояснюються тим, що вказаний період був вимушеним прогулом, за який в подальшому була виплачена заборгованість по заробітній платі. Усі відповідні документи, з цього приводу, присутні в матеріалах пенсійної справи, що надавало можливість Пенсійному фонду у 2003 р. та 2004 р. перераховувати позивачу пенсійні виплати та не вважати їх фіктивними.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення позивачці індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії - 3,84009, апелянт зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148, не передбачено при здійснення перерахунку пенсії з 01.10.2017 р. зміни індивідуального коефіцієнту для обчислення заробітної плати для визначення розміру пенсії.

Водночас суд першої інстанції, зазначаючи про встановлення позивачці індивідуального коефіцієнту для обчислення заробітної плати - 3,84009, не керувався даними положеннями закону, а вважав, що суб`єкт владних повноважень повинен діяти за правилами реституції, тобто, повернути позивачку в той статус, який існував до прийняття протиправного рішення.

Колегія суддів вважає обґрунтованою таку позицію суду першої інстанції.

Однак, є справедливим доводи апелянта ОСОБА_1 , що суд першої інстанції частково задовольняючи її позов, не аргументував своє рішення. Так, відсутні доводи суду щодо відмови у задоволенні позову у частині вимог, яка стосується нарахування та виплат відповідних коштів. Судом неаргументований строк, з якого повинно відновити права позивачки, а саме, чому порушено право не може бути захищено з 01.10.2016 р.

До того ж, судом у резолютивній частині не вирішена вимога позивача про встановлення їй індивідуального коефіцієнту для обчислення заробітної плати - 3,84009, попри те, що про це зазначалося в мотивувальній частині.

Усі перелічені недоліки судового рішення, свідчать про його необґрунтованість та про наявність підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи вимоги позивача, вважає, що вони повинні бути задоволені, за винятком зобов`язання Центрального ОПФУ в м. Одесі провести нарахування та виплату незаконно утриманих та недорахованих пенсійних виплат у розмірах зазначених позивачкою. Тобто відповідні платежі повинні бути нараховані та виплачені, але їх розмір повинен встановити безпосередньо орган Пенсійного фонду.

Такого висновку суд апеляційної інстанції, дійшов ураховуючи таке.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).

Резюмуючи викладене, можливо зробити висновок, що визначення конкретного розміру пенсійних виплат є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Стаття 317 КАС України надає право суду апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції у випадку порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.3 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності відносяться, зокрема, справи про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення перерахунку, одержання пенсійних виплат.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність права у учасників справи на касаційне оскарження рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року - скасувати та ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобов`язання вчинити певні дії - нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а) відновити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) за період 01.10.2016 року по 01.10.2017 року пенсію в розмірі 3 568,31 грн.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), з урахуванням раніше виплачених сум та індексу інфляції, утримані, на підставі рішення заступника начальника УПФУ в Приморському районі м. Одеси від 24.10.2016 року №1108 пенсійні виплати за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2017 року.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а) здійснити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) з 01.10.2017 року перерахунок пенсії з застосування індивідуального коефіцієнту для її обчислення - 3,84009.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) недораховані, у зв`язку з проведенням перерахунку, з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року, пенсійні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум та індексу інфляції.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4 а) 3205 (три тисячі двісті п`ять) грн. 13 коп. на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду лише у випадках, встановлених ч.5 ст. 328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 29.07.2019 року.