Справа № 815/3656/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа №815/3656/16

адміністративне провадження №К/9901/32672/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2016р. (судді - Бжассо Н.В., Бутенко А.В., Кравченко М.М.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017р. (судді - Скрипченко В.О., Золотніков О.С., Осіпов Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - кооператив «Оленька», про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 10.06.2016р. №1658/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що Одеським міським головою до відповідача було подано скаргу щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатами розгляду якої відповідачем і прийнято спірний наказ, з яким вона не погоджується, вважає його протиправними, та такими, що підлягає скасуванню.

Посилається на те, що відповідач не мав права розглядати зазначену скаргу, та мав відмовити у її задоволенні, оскільки у останнього відсутні повноваження щодо розгляду скарг на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав, прийнятих до 01.01.2016р.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2016р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017р., позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України №1658/5 від 10.06.2016р. «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Відповідач не погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обрунтування касаційної скарги Міністерство юстиції України посилається на те, що спірний наказ прийнято в межах повноважень, з дотриманням Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.12.2013р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції Одеської області Приваловою Є.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на розмір частки 1/1 на нежитлове приміщення кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом Кооперативом «Оленька».

Одночасно в Декларації про готовність об`єкта до експлуатації нежитлового приміщення кафе №2/1 м. Одеса, пляж «Аркадія», кафе «Прінц», зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області від 31.10.2013р. №ОД 62, замовником якої є Кооператив «Оленька», зазначений документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцию - договір оренди землі від 27.09.2004р., зареєстрований в реєстрі №213, кадастровий номер відсутній.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 24.09.2015р. №1640 Кооператив «Оленька» передав, а ОСОБА_1 , прийняла у власність (купує) 1/2 частку нежитлового приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 160,9 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Зілковською К.Л.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 24.09.2015р. №1636, Кооператив «Оленька» передав, а ОСОБА_1 прийняла у власність (купує) 1/2 частку нежитлового приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 160,9 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Зілковською К.Л.

24.09.2015р. приватним нотаріусом Зілковською К.Л. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі зазначених вище договорів купівлі продажу за №№24720776, 24719274, якими посвідчено право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_1 .

30.05.2016р. Одеським міським головою подано скаргу до Міністерства юстиції України на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у якій заявник просив Міністерство юстиції України скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 9035377 від 13.12.2013р. о 15:38:59, прийняте державним реєстратором РС Одеського МУЮ Одеської області Приваловою Є.Є.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24720776 від 24.09.2015р. о 14:05:36, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24719274 від 24.09.2015р. о 13:34:05, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л.

08.06.2016р. Міністерством юстиції направлено на адресу позивачки повідомлення №5/16513-0-33-16/19К, яким повідомлено, що розгляд скарги Одеської міської ради, копія якої зазначена у якості додатку до листа, відбудеться о 12:00 год. 10.06.2016р.

За результатами розгляду скарги Одеського міського голови, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено висновок від 10.06.2016р., відповідно до якого встановлено, що здійснюючи державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлове приміщення кафе-будинку АДРЕСА_1 , за заявою кооперативу «Оленька», державним реєстратором на порушення вимог Порядку та Закону було проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень за відсутності документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку.

На підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 10.06.2016р. Міністерством юстиції України видано наказ від 10.06.2016р. №1658/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким задоволено скаргу Одеського міського голови від 30.05.2016р. та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 9035377 від 13.12.2013р. о 15:38:59, прийняте державним реєстратором РС Одеського МУЮ Одеської області Приваловою Є.Є.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24720776 від 24.09.2015р. о 14:05:36, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24719274 від 24.09.2015р. о 13:34:05, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л та внесено записи про скасування записів про державну реєстрацію прав №№3840123, 11315606, 11314771, які проведено на підставі скасованих рішень.

Листом від 22.06.2016р. №21654/16513-0-33-16/19 зазначений наказ направлено позивачу.

Не погоджуючись з таким наказом, вважаючи його протиправним, та таким, що прийнятий з порушенням визначеної законодавством процедури позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача не узгоджується з положеннями діючих нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини, а також прийняте без урахування фактичних обставин. Крім того, відповідачем порушено процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації, зокрема щодо належного повідомлення позивача про розгляд скарги.

Розглядаючи справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками судів колегія не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебувала справа №826/9341/17, обставини та підстави позову в якій є подібними до справи, що розглядається.

Вирішуючи зазначений спір Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019р. дійшла наступного правового висновку.

«Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з наказом Мін`юсту «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із житлових відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на спірні приміщення внаслідок реєстрації цього нерухомого майна за фізичною особою.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018р. у справі № 813/1362/16, 28.11.2018р. у справі №825/642/18, 29.01.2019р. у справі № 803/1589/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.»

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на об`єкт нерухомого майна.

За таких обставин, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у цій категорії справ, колегія суддів дійшла висновку, що спір в цій справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а залежно від суб`єктивного складу учасників справи може бути розглянутий в порядку господарського чи цивільного судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2016р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017р. у справі №815/3656/16 підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі

Керуючись ст. 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2016р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017р. - скасувати.

Провадження у справі №815/3656/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - кооператив «Оленька», про визнання протиправним та скасування наказу, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук