Справа № 500/1367/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1367/19

30 липня 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради, у якому просив визнати протиправними дії Тернопільської міської ради 06.06.2019 на 35 сесії 7 скликання щодо розгляду проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (гр. ОСОБА_4 та інші)».

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

17.04.2019 Тернопільським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №500/639/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними, у мотивувальній частині якого наведене обгрунтування протиправності дій 22.02.2019 на 32 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради при розгляді проекту рішення за №157 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)». За результатами голосування жодне рішення із передбачених статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) не прийняте через недостатність голосів під час голосування проекту даного рішення. Судом встановлено протиправність таких дій Тернопільської міської ради. Рішення суду від 17.04.2019 оскаржене до апеляційної інстанції, позивач наводить аргументацію апеляційної скарги Тернопільської міської ради.

Також позивач зазначає, що 06.06.2019 Тернопільська міська рада на 35 сесії 7 скликання повторно розглядала проект рішення №192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)». Перед початком голосування до відома депутатів було доведено зміст рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у наведеній вище справі. Незважаючи на висновки суду та відсутність будь-яких зауважень до проектів землеустрою, Тернопільська міська рада рішення №192 не прийняла через недостатню кількість голосів під час голосування.

Такі дії Тернопільської міської ради позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду. Та, крім того, просить за наслідками розгляду позову постановити окрему ухвалу в порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яку скерувати до Тернопільської міської прокуратури.

Ухвалою суду від 24.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи відповідно до статей 258, 262 КАС України.

Ухвалою суду від 03.07.2019 за клопотанням позивача залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.46-47).

У заяві про залучення третіх осіб, яка надійшла до суду 02.07.2019, ОСОБА_1 уточнив назву проекту рішення №192, що розглядався на засіданні сесії Тернопільської міської ради 06.06.2019, а саме: «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» (а.с.32-38).

Ухвалою суду від 05.07.2019 повернуто позивачу без розгляду повторно подане клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.70-71).

16.07.2019 до суду від представника Тернопільської міської ради Друзюка Р.М. надійшов відзив на позов (а.с.108-109). Відповідач у відзиві на позов його заперечує, посилаючись на те, що Тернопільська міська рада при розгляді проекту рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» діяла в межах норм визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ЗК України та відповідно до вимог Регламенту Тернопільської міської ради від 24.11.2015 №7/2/152. 06.06.2019 за результатами голосування проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» набрав такі результати: за - 4, проти - 0, утрималось - 7. Відповідачем дотримано усіх умов необхідних для повного та всебічного розгляду депутатами проекту рішення. Міська рада не може у будь-який спосіб схиляти депутатів до прийняття або не прийняття того чи іншого рішення.

Також відповідач у відзиві на позов зауважив, що результати голосування в даному випадку не є рішенням про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , і тому позивач може звернутися з відповідною заявою повторно.

Щодо вимоги про постановлення судом окремої ухвали, то відповідач звернув увагу, що посадові особи Тернопільської міської ради не можуть нести персональну відповідальність за результат голосування її депутатами, кримінальне законодавство не передбачає притягнення до кримінальної відповідальності колегіальний орган.

В судове засідання 30.07.2019 позивач та треті особи не прибули чи їх представник. Проте 12.07.2019 до суду надійшла спільна заява представника позивача та третіх осіб про розгляд справи за їх відсутності, "не переносячи судове засідання", позовні вимоги підтримують та просять постановити окрему ухвалу на наслідками розгляду позову.

У судове засідання 30.07.2019 не прибув представник відповідача, хоча належним чином був повідомлений про судове засідання (а.с.86).

29.07.2019 представником Тернопільської міської ради Друзюком Р.М. (юрисконсультом І категорії відділу правової експертизи проектів документів управління правового забезпечення Тернопільської міської ради) подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи через те, що Друзюк Р.М. не зможе бути присутнім у судовому засідання. Причини неявки не зазначені.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною другою статті 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Наведений у даній нормі перелік підстав для відкладення розгляду справи є вичерпним.

Відкладення розгляду справи на підставі клопотання учасника справи в порядку пункту 2 частини другої статті 205 КАС України можливе за наявності одночасно таких обставин: 1) перша неявка в судове засідання учасника справи; 2) належне повідомлення учасника справи про дату, час і місце судового засідання; 3) якщо він повідомив про причини неявки; 4) причини неявки судом визнано поважними.

Розглядаючи заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд встановив наступне: відповідач належним чином був повідомлений про судове засідання (а.с.86), проте не забезпечив явку представника. Подане клопотання представником Тернопільської міської ради Друзюком Р.М . не містить повідомлення про причини неявки у судове засідання, відтак у суду відсутні підстави визнати неявку в судове засідання такого учасника справи (його представника) з поважної причини. Крім того, зважаючи на те, що в структурі Тернопільської міської ради діє управління правового забезпечення, відповідач мав можливість уповноважити інших працівників управління для участі у судовому засіданні. Отже, представник відповідача у вказане судове засідання не прибув з невідомих причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, тому з огляду на зазначені вище обставини та враховуючи положення частини другої статті 205 КАС України клопотання про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає.

Частиною третьою статті 205 КАС України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки від представника позивача та третіх осіб надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, не забезпечив явку представника та не повідомив причини неявки, підстав для відкладення розгляду справи, визначених КАС України, немає, та відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, тому справу розглянуто за відсутності учасників справи, у письмовому провадження, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При цьому суд також враховує, що дана справа є справою незначної складності, для якої пріоритетним є швидке її вирішення, та сторони подали письмові пояснення та докази щодо спірних правовідносин та предмету доказування у цій справі незначної складності.

З ініціативи суду відповідно до вимог частини четвертої статті 9 КАС України, якою визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, до матеріалів справи долучено копію Регламенту Тернопільської міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням ради від 04.02.2018 №7/2/152 з змінами і доповненнями, роздруковану з офіційного сайту Тернопільської міської ради, яке стосується обставин щодо предмету доказування у цій справі (а.с.112-131).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

26.03.2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 24.04.2019 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись через Центр надання адміністративних послуг Тернопільської міської ради з відповідними заявами до міського голови про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.42-44, 65-69). Кожен з заявників до таких заяв подав копії паспорту, реєстраційного номера облікової картки платника податків, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, графічну частину проекту, документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, висновок державного експерта про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновок управління містобудування, архітектури та кадастру про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витяг з плану зонування кварталу, копію рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою, довідку (квитанцію) про сплату комунальних платежів за місцем реєстрації проживання, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання.

Проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» був винесений на розгляд 35 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради 06.06.2019 (а.с.40).

Оскільки заяви та матеріали проекту землеустрою позивачем та третіми особами подавалися повторно, як вбачається зі змісту позовної заяви, і будь-яких змін у поданих документах не було, то виносився на розгляд Тернопільської міської ради проект рішення аналогічний попередньому, який пройшов обговорення та розгляд на засіданні постійно діючої комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради і був цією комісією підтриманий, про що свідчить витяг з протоколу засідання комісії №2 від 21.02.2019 (а.с.39).

06.06.2019 року на 35 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради розглядався проект рішення за №192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)». Зі змісту відзиву відповідача вбачається, що проект рішення містив усі вимоги, передбачені Регламентом Тернопільської міської ради, а також до проекту рішення були долучені відповідні додатки.

За результатами розгляду та голосування рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» не прийняте. Згідно із витягу з протоколу 35 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради від 06.06.2019 та поіменного голосування встановлено такі результати голосування: за - 4, проти - 0, утримались - 7, не голосувало - 25. Рішення не прийнято (а.с.40-41).

Листами від 19.06.2019 Виконавчий комітет Тернопільської міської ради повідомив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 24.04.2019 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» було подано на розгляд 35 сесії міської ради сьомого скликання 06.06.2019. За результатами розгляду рішення не прийнято (а.с.55-59).

Вважаючи такі дії Тернопільської міської ради протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами "а", "б" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як визначено пунктом "б" частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

З огляду на це, позивач та треті особи, які є громадянами України, мають право на набуття права власності на земельну ділянку. Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З письмових пояснень учасників справи вбачається, що Тернопільською міською радою було прийняте відповідне рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші), проекти землеустрою були розроблені та подані міській раді на затвердження.

Крім того, у спірному випадку мова йде про земельні ділянки під гаражами, які належать на праві приватної власності відповідно позивачу та третім особам, що вбачається зі змісту позовної заяви (а.с.17) та не заперечується відповідачем. Наведені вище норми ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За приписами частин сьомої-одинадцятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Сама процедура включає певний алгоритм дій та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Разом з тим, діючим законодавством не передбачено можливості прийняття іншого рішення при вирішення питання щодо затвердження проекту землеустрою, крім рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про відмову у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997, № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до статті 2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (стаття 5 Закону № 280/97-ВР).

Стаття 26 Закону № 280/97-ВР передбачає виключну компетенція сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР).

Частинами першої, четвертою статті 47 Закону № 280/97-ВР передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентує стаття 59 Закону № 280/97-ВР.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина третя статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до пункту 6.7 статті 6 Регламенту Тернопільської міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням ради від 04.02.2018 №7/2/152 з змінами і доповненнями, який розміщений на офіційному сайті Тернопільської міської ради та долучений до матеріалів справи (а.с.112-131).:

6.7. Депутат Тернопільської міської ради зобов`язаний: 6.7.1. дотримуватися Конституції та законів України, Регламенту Тернопільської міської ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; 6.7.2. всебічно відстоювати інтереси членів територіальної громади міста Тернополя; 6.7.3. брати участь у роботі Тернопільської міської ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Регламенту постійні депутатські комісії є органами ради, що обираються для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до відання Тернопільської міської ради, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Стаття 26 цього ж Регламенту передбачає порядок прийняття рішень міською радою.

26.1. Міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

26.2. Рішення ради приймається більшістю депутатів від загального складу міської ради на пленарному засіданні після обговорення, крім інших випадків, передбачених чинним законодавством або цим регламентом. При встановленні результатів голосування до загального складу міської ради включається міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

26.3. Рішення міської ради приймаються лише з питань, внесених до порядку денного пленарного засідання сесії міської ради і за наявності відповідно оформленого проекту рішення.

26.4. Проект рішення не ставиться на голосування, якщо він знімається розробником, який його вносив.

Стаття 29 Регламенту визначає види і форми голосування.

29.1. Рішення міської Ради приймаються відкритим поіменним або таємним голосуванням.

29.2. Відкрите поіменне голосування проводиться з більшості питань порядку денного.

29.5. Відкрите поіменне голосування проводиться кожним депутатом особисто за допомогою системи електронного голосування «Віче» в такий спосіб, що унеможливлює голосування замість депутата іншою особою.

29.6. При проведенні відкритого поіменного голосування за допомогою системи електронного голосування «Віче» формується список з результатами голосування в стандартному режимі «За», «Проти», «Утримались», «Не голосували», який зберігається в електронному архіві сесії. Результати голосування висвітлюються за допомогою системи електронного голосування «Віче» на інформаційному табло.

Жодна з норм Регламенту Тернопільської міської ради сьомого скликання не передбачає можливості депутатів колегіального органу при наявності кворуму не голосувати на засіданні сесії міської ради, таким чином ухиляючись від прийняття рішення.

Як встановлено судом, проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» виносився на обговорення на засіданні постійно діючої комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради і був цією комісією підтриманий без зауважень, проте в подальшому Тернопільська міська рада на засіданні сесії відповідне рішення не прийняла фактично через відсутність голосів під час голосування даного проекту рішення.

Тобто жодне з рішень, які б мала прийняти міська рада у відповідності до частини дев`ятої статті 118 ЗК України: про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність чи відмову у передачі земельної ділянки, або залишення клопотання без розгляду, не прийняла. Повноваження міської ради щодо прийняття рішень з даного питання є виключними повноваженнями ради, проте вони не є дискреційними, оскільки законодавець передбачив лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, то така бездіяльність є протиправною.

Таким чином, дії Тернопільської міської ради 7 скликання на 35 сесії Тернопільської міської ради від 06.06.2019 щодо розгляду проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)», за результатами голосування якого відповідачем не прийнято жодного із передбачених статтею 118 ЗК України рішень є протиправними та такими, що порушують права позивача ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями частини третьої 3 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд дійшов висновку, що відповідач, не приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розміщений гараж, що належить позивачу на праві приватної власності, діє з порушенням принципів, визначених у пунктами 1, 2, 5, 8 частини третьої статті 2 КАС України.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства та обставини справи, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду належних та достовірних доказів правомірності своїх дій, що полягають у неприйнятті на засіданні сесії міської ради жодного із передбачених ЗК України рішень за результатами розгляду проекту рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (гр. ОСОБА_4 та інші)», суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Суд при вирішенні справи відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних справах, викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.06.2018 у справі №607/14165/17 (адміністративне провадження №К/9901/47357/18).

Також суд зауважує, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі №500/639/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними, на яке посилається позивач, не набрало законної сили на дату розгляду цієї справи, а тому не має преюдиційного значення відповідно до частини п`ятої статті 78 КАС України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Веуеіег v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про постановлення судом окремої ухвали відносно відповідача, то така не підлягає до задоволення.

Відповідно до частин першої-другої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Водночас, винесення окремої ухвали є правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи встановлені обставини та характер спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд позов задовольняє, то сплачений позивачем судовий збір при подані позову до суду в сумі 768,40 грн відповідно до квитанції № 18 від 18.06.2019 необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дій протиправними задовольнити повністю.

Визнати протиправним дії Тернопільської міської ради 06.06.2019 на 35 сесії 7 скликання щодо розгляду проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Тернопільська міська рада (46001, м.Тернопіль, вул. Листопадова, 5, ідентифікаційний код юридичної особи 43434305).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення складено та підписано 30 липня 2019 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

З оригіналом згідно:

Суддя Чепенюк О.В.