Справа № 160/3798/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/3798/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., секретар судового засідання - Новошицька О.О., за участю представника позивача - Астраханцева Л.Т. , представника відповідача - Любінецька Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі

апеляційну скаргу

Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 року в адміністративній справі №160/3798/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Букіна Л.Є., повний текст ухвали складено 26.04.2019 року)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" звернулося з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанови про накладення штрафу від 12.04.2019 року № 559, якою на Товариство накладено штраф у розмірі 850000грн.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.04.2019 року № 559 "Про накладення штрафу на ПАТ "Дніпропетровськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання" до набрання законної сили рішенням суду по суті у цій справі.

В обґрунтування поданої заяви зазначалося, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист і поновлення порушених прав Товариства та ускладнить виконання рішення суду у цій справі, оскільки обставина звернення платника із позовом до суду про оскарження постанови НКРЕКП про накладення штрафу у силу частини п`ятої статті 22 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" не зупинить її дію, а у випадку реалізації такої постанови, Товариство, у зв`язку з проведенням перерахунку наданих послуг побутовим споживачам починаючи з жовтня 2018 року, зазнає фінансових втрат, які неможливо буде компенсувати навіть у разі прийняття судового рішення на користь заявника та не призведе до приведення правовідносин Товариства із побутовими споживачами у попередній стан з огляду на відсутність відповідного механізму у діючому законодавстві.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 року

заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про забезпечення позову задоволено повністю. Зупинено дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.04.2019 року № 559 "Про накладення штрафу на ПАТ "Дніпропетровськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання" до набрання законної сили рішенням суду по суті у цій справі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, згідно з якою просить її скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, суд першої інстанції розглядаючи питання про забезпечення адміністративного позову вийшов за межі адміністративних правовідносин і прийняв рішення, яким втрутився у дискреційні повноваження державного органу. Також, позивачем не було надано жодних належних доказів, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у квітні 2019 року відповідачем проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання Товариством вимог законодавства у сфері енергетики та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, за результатами якого складено акт від 05.04.2019 року № 137.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 12.04.2019 на засіданні, яке проводилось у формі відкритого слухання за участі керівника Товариства, розглянуто вказаний акт.

За результатами вказаного засідання відповідачем прийнято постанову від 12.04.2019 року № 559 "Про накладення штрафу на ПАТ "Дніпропетровськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання", якою на Товариство накладено штраф у розмірі 850 000 грн. за порушення пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу щодо здійснення господарської діяльності з дотриманням вимог Закону України "Про ринок природного газу", чинних Кодексу газорозподільних систем, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу, зокрема щодо дотримання вимог глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі лічильника природного газу з урахуванням вимог Кодексу ГРМ, дію якої просить зупинити позивач у поданій заяві про забезпечення позову.

Окрім накладення на позивача зазначеного штрафу, оскарженою постановою також відповідно до пункту 1 частини першої та пункту 1 частини другої статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", у межах здійснення заходів державного регулювання, зобов`язати Товариство до 06 травня 2019 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом здійснення перерахунку споживачу за ЕІС-кодом 56ХМ06В268761767 за період, що перевірявся, у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача на підставі даних лічильника природного газу (пункт 2); у разі здійснення Товариством неправомірних донарахувань із застосуванням коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов іншим побутовим споживачам позивача до 06 травня 2019 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом здійснення перерахунку таким споживачам у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача на підставі даних лічильника природного газу, починаючи з жовтня 2018 року (пункт 3); відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Департаменту ліцензійного контролю підготувати звернення до Антимонопольного комітету України щодо можливих ознак зловживання Товариством монопольним становищем на ринку природного газу у частині неправомірних донарахувань побутовим споживачам обсягів спожитого природного газу, які враховують різницю у приведенні до стандартних умов (пункт 4).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Відповідно до частин другої,третьої і п`ятої статті 22 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) може застосовувати санкції у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

Суб`єкти господарювання, на яких накладено штраф, зобов`язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора.

У разі відмови від сплати штрафу та пені їх примусове стягнення здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що постанова відповідача немає сили виконавчого документа (крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 13 Закону України Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг"), а примусове виконання рішень комісії можливе лише за рішенням суду за зверненням НКРЕКП з відповідним позовом.

При цьому, у разі добровільної відмови Товариства від виконання постанови про накладення штрафу, останньому після спливу 30-денний строк з дня одержання такої постанови, буде нарахована пеня, що у подальшому може мати наслідком звернення Регулятора до суду щодо стягнення нарахованих сум.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у разі не забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженої постанови, позивачу буде нарахована пеня через несвоєчасну сплату з подальшим зверненням Регулятора до суду із позовом щодо стягнення заборгованості. Окрім цього, у випадку вчинення Товариством дій, спрямованих на виконання пункту 2 і 3 оскарженої постанови та проведення перерахунку побутовим споживача фактичного об`єму споживання природного газу, починаючи з жовтня 2018 року, матиме місце понесення позивачем збитків, а у разі задоволення позову, рішення суду не забезпечить відновлення порушених прав позивача та не призведе до приведення правовідносин Товариства із побутовими споживачами у попередній стан, оскільки подібний механізм у діючому законодавстві відсутній. Також, у разі вжиття заходів забезпечення позову та задоволення судом позовних вимог про визнання протиправною постанови відповідача, виконання рішення суду може бути суттєво ускладнено, оскільки на момент набрання судовим рішенням законної сили, звітна документація за результатами попередніх місяців вже буде відкоригованою у бік збільшення та зворотне коригування у бік збільшення буде неможливим, що у свою чергу завдасть шкоди майновим інтересам Товариства.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції розглядаючи питання про забезпечення адміністративного позову вийшов за межі адміністративних правовідносин і прийняв рішення, яким втрутився у дискреційні повноваження державного органу, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, суд першої інстанції не втручався у дискреційні повноваження відповідача, а виніс спірну ухвалу відповідно до ст.150 КАС України.

За таких обставин суд першої інстанції вірно задовольнив заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 320, 321, 325 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 року в адміністративній справі №160/3798/19 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 року в адміністративній справі №160/3798/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17 липня 2019 року, в повному обсязі постанова складена 29 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва