Справа № 1.380.2019.001271
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001271
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року

12 год. 39 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки ОСОБА_2 , представниці відповідача Бойко Г.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

у с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці у Львівській області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № ЛВ0716/1097/АВ/ФС від 05.03.2019 на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 125190,00 грн.

Позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови, відповідачем не взято до уваги її пояснення про те, що нею укладено цивільно-правовий договір про виконання певного обсягу робіт з особою, яка перебувала в приміщенні кафе під час проведення перевірки, тому вважає постанову ГУ Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0716/1097/АВ/ФС від 05.03.2019, протиправною і просить скасувати.

Ухвалою суду від 22.03.2019 позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 04.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 22.04.2019 подав до суду за вх. № 13957 відзив (а.с. 54-56). Зазначив, що оскаржена позивачем постанова від 05.03.2019 про накладення штрафу винесена з повним дотриманням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509). Зокрема вказав, що при інспекційному відвідуванні 11.02.2019 у ФОП ОСОБА_1 виявлено порушення вимог ч.1 та ч.3 ст.23 КЗпП України, а саме виконання трудових функцій ОСОБА_3 , яка не перебувала в офіційних правових відносинах з даним підприємством. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачка та її представниця в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити.

Представниця відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила повністю з підстав, викладених у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення позивачки, представників позивачки та відповідача, повно, всебічно та об`єктивно оцінив подані докази у їх сукупності та встановив таке.

Головним управлінням Держпраці у Львівській області, на підставі наказу від 08.02.2019 №0277-П (а.с. 58) та направлення від 08.02.2019 № 0277 проведено у період з 11.02.2019 по 12.02.2019 інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , яка використовує найману працю.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 12.02.2019 №ЛВ0716/1097/АВ (а.с.62-67), в якому зафіксовано порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Вказане порушення полягає у тому, що в кафе «Затишок» в приміщенні кухні перебувала ОСОБА_3 , яка була в робочій формі (фартуху), і на думку перевіряючого органу її було допущено до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

ОСОБА_3 надала письмові пояснення щодо підстав її перебування в приміщенні кухні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 60). У наданому письмовому поясненні зазначено, що вона стажується у ФОП ОСОБА_1 з 10.02.2019 на посаді посудомийки.

Також ФОП ОСОБА_1 11.02.2019 надано письмове пояснення (а.с. 61), в якому зазначено, що ОСОБА_3 перебуває на стажуванні з 10.02.2019.

12.02.2019 ФОП ОСОБА_1 надано цивільно-правовий договір № 2 від 10.02.2019 (а.с. 20), укладений з ОСОБА_3 на виконання робіт: миття вікон 1-го та 2-го поверху в кафе, прання тюль та штор, прасування та оформлення вікон належним чином, генеральне прибирання сан.вузла кафе. Пунктом 1.4 зазначеного договору передбачено, що факт надання відповідних послуг з боку ОСОБА_3 засвідчуватиметься актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Вартість послуг за цим договором становить 2000 грн.

За наслідками проведеної перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 27.10.2017 року винесено припис про усунення виявлених порушень від 12.02.2019 № ЛВ0716/1097/АВ/П (а.с. 35-36), відповідно до якого позивачці приписано усунути порушення частини першої, частини третьої статті 24 КЗпП України.

Наказом від 20.02.2019 № 3 ФОП ОСОБА_1 прийнято на роботу за сумісництвом ОСОБА_3 посудомийкою з 21.02.2019 (а.с. 71).

У подальшому відповідачем 05.03.2019 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0716/1097/АВ/ФС (а.с. 37) якою на позивачку накладено штраф у розмірі 125190 грн. за порушення вимог частини 1, частини 3 статті 24 КЗпП України.

Не погоджуючись із такою постановою, вважаючи її протиправною та прийнятою без врахування пояснень, наданих позивачкою та всіх обставин, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

При прийнятті рішення суд керується наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є відповідно до ч.1 ст.72 КАС України будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для -правильного вирішення справи.

Докази суду надають відповідно до ч.3 ст.77 КАС України учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - КЗпП України), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і підприємством (організацією тощо) на виконання певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Так, частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовним зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Згідно ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Статтею 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно з п.7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), пунктом 2 якого встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі, зокрема, проведення інспекційних відвідувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з підпунктом 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією ДФС та її територіальних органів про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності.

Відповідно до п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

З матеріалів справи судом встановлено, що висновку про порушення позивачкою законодавства про працю послугувало надане 11.02.2019 ОСОБА_3 письмове пояснення, в якому вона зазначила, що перебуває на стажуванні на посаду посудомийки.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_3 , наданих нею в судовому засіданні в якості свідка, встановлено, що пояснення щодо трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 , надані нею в ході перевірки, були записані під диктування перевіряючої, наслідків своїх пояснень вона не усвідомлювала.

Також суд акцентує увагу на тому, що в поясненнях ОСОБА_3 відсутня графа «Пояснення записано власноручно без тиску, зауважень до перевіряючих не маю, ст. 63 Конституції України роз`яснено».

Відповідно до вимог ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а отже, вона не може бути змушена свідчити проти себе, членів сім`ї чи близьких родичів.

Якщо під час отримання пояснень особі не було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції, показання зазначених осіб повинні визнаватися судом одержаними з порушенням закону, що має наслідком недопустимість їх використання як засобів доказування.

В силу дії ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, пояснення, надані ОСОБА_3 перевіряючій, не можуть братись судом до уваги, оскільки одержані з порушенням порядку, який встановлений законом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою та ОСОБА_3 укладено цивільно-правовий договір на виконання певного обсягу робіт: миття вікон, прання тюль та штор, їх прасування та оформлення вікон належним чином, генеральне прибирання сан. вузла кафе.

Суд акцентує увагу на тому, що такий договір позивачкою представлено ще до закінчення перевірки, яка проводилася в межах інспекційного візиту.

Підтвердженням реальності укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору також слугує товарний чек, виписаний 09.02.2019 СПДФО ОСОБА_4 (а.с. 128). Відповідно до такого, ОСОБА_3 придбано ряд миючих засобів та супутніх товарів, необхідних для виконання робіт, зазначених в договорі.

Факт належного надання ОСОБА_3 зазначених послуг (робіт) та оплати таких ФОП ОСОБА_1 стверджується актом прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 2 (а.с. 21), який підписаний двома сторонами договору.

З пояснень, наданих ОСОБА_3 , її перебування в приміщенні кухні пояснюється необхідністю набрати гарячу воду для подальшого миття вікон.

Щодо наданих представницею відповідача, в якості доказу у справі, фотографій, які містяться на DVD диску № MOGXPR-858 (а.с. 79), то суд зазначає наступне. На цих фотографіях зображено ОСОБА_3 , яка дійсно в фартуху, перебуває в приміщенні кухні. Проте такими фотографія не зафіксовано факту миття нею посуду. І такі не спростовують пояснень ОСОБА_3 щодо присутності в кухні з метою набрати гарячу воду для подальшого миття вікон.

Окрім того, позивачкою до справи долучена постанова Буського районного суду Львівської області від 24.05.2019 у справі № №440/780/19 (а.с.114-117), яка винесена за результатами розгляду матеріалів, які надійшли від Головного управління Держпраці у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення ч. 3 ст. 41 КУпАП.

У вказаному судовому рішенні судом встановлено, що 10 лютого 2019 року між ОСОБА_3 (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) було укладено цивільно-правовий договір № 2, в силу якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи), а саме: миття вікон першого та другого поверху в кафе за адресою: АДРЕСА_2 ; прання тюль та штор, прасування та оформлення вікон належним чином; генеральне прибирання санвузла кафе. Відповідно до пункту 1.4 зазначеного договору передбачено, що факт надання відповідних послуг з боку ОСОБА_3 засвідчуватиметься актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Вартість послуг за цим договором становить 2000 грн. Також судом зазначено про те, що письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не доводять фактичного допуску працівника до роботи.

Таким чином, предметом вказаного договору про надання послуг є виконання працівником певного визначеного обсягу роботи, за наслідками виконання якої замовник зобов`язувався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці.

Відтак, дані фактичні обставини щодо наявності між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 цивільно-правових відносин підтверджується укладеним між ними цивільно-правовим договором №2 від 10.02.2019, який був представлений інспектору під час інспекційного відвідування підприємця та зазначений протоколі від 02.05.2019, актом прийому наданих послуг від 12.02.2019, що підтверджують факт оплати ФОП ОСОБА_1 наданих послуг та виконаних робіт ОСОБА_3 за вищевказаним цивільно-правовим договором.

Більше того, як вбачається із представленої суду трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 25.02.2002, копія якої наявна в справі, що ОСОБА_3 в період з 03.03.2018 до 28.02.2019 працювала на посаді прибиральника приміщень у Буській дитячій музичній школі, а тому наведені трудові відносини останньої з музичною школою у зазначений у протоколі період (10-12.02.2019) виключає одночасну наявність трудових відносин ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає, що вищевказані обставини виключають наявність між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 трудових відносин із підпорядкуванням останньої внутрішньому трудовому розпорядку роботодавця, що ставиться у вину ОСОБА_1 .

Зазначена постанова Буського районного суду Львівської області від 24.05.2019 у справі № №440/780/19 не оскаржувалася і набрала законної сили 04.06.2019.

Згідно з ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки постановою Буського районного суду Львівської області від 24.05.2019 встановлено відсутність трудових чи інших відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з урахуванням вищенаведених норм ст. 78 КАС України, вказана постанова є обов`язковою для адміністративного суду в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) щодо допуску працівника до роботи без укладення трудового договору.

За таких обставин, враховуючи суб`єктний склад правопорушення, відповідальність за яке передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено факту використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці особи та фактичного допуску ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору (контракту) з ФОП.

Суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами порушення законодавства про працю позивачем, оскільки ґрунтуються в основному на поясненні ОСОБА_3 та не підтверджені іншими належними та переконливими доказами.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивачки за захистом свого порушеного права до суду. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивачкою документально підтверджено сплату судового збору на загальну суму 1251,90 грн. ( а.с. 4, 47), такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області.

У період з 24.07.2019 по 26.07.2019 включно суддя Качур Р.П. перебувала у відрядженні, 27.07.2019 та 28.07.2019 є вихідними днями, відтак повний текст судового рішення виготовлений та підписаний у її перший робочий день - 29.07.2019.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 05.03.2019 № ЛВ0716/1097/АВ/ФС про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 125190 (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто) гривень.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1251 (одна тисяча двісті п`ятдесят одну) грн. 90 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.07.2019

Суддя Качур Р.П.