Справа № 200/3843/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року справа №200/3843/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 р. у справі № 200/3843/19-а (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №081035 від 19.02.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач, Управління Укртрансбезпеки), в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №081035 від 19.02.2019 року, винесену т.в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області Т.М. Волчковим.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати та прийняти нове судове рішення, у відповідності до якої задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог скарги зазначено, що наявність медичної книжки у водія під час перевезення вантажу не передбачена чинним законодавством. Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 , який керував належним позивачу автомобілем, надає позивачу послугу з перевезення вантажів на підставі цивільно-правового договору про надання послуг, отже, ОСОБА_4 не є водієм - працівником, а тому не підлягає медичному огляду. За договором ОСОБА_4 , лише здійснює доставку вантажу (керує автомобілем), завантаження і розвантаження автомобілю до його обов`язків не входить. Вантаж перевезення якого здійснювалось був запакований у ящики. Також апелянт зазначає, що у даному випадку позивач здійснював доставку товару на підставі Договору купівлі-продажу № 1/17 від 28.03.2017, отже, відсутні послуги з перевезення вантажів, оскільки відповідно до п. 3.3 Договору, доставка товару здійснюється силами Продавця - позивача. Апелянт зазначає, що судом порушено строки розгляду справи в спрощеному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_3 ,, зареєстрований фізичною особою-підприємцем 07.07.1999, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

17.01.2019 відповідачем проведено перевірку транспортного засобу марки ГАЗ 3302 414 СПГ д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_5 , про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.10).

У акті перевірки зафіксовано порушення п.12.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N 128/2568, водій який перевозив харчові продукти не мав санітарну книжку з результатами медичного огляду, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 10).

19.02.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області було прийнято постанову №081035 про застосування до ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 1700 грн. (а.с.13).

Відповідно до матеріалів справи, позивач не спростовував факт відсутності у водія вище транспортного засобу, який здійснював перевезення, санітарної книжки з результатами медичного огляду.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволені адміністративного позову, виходив з того, що водій транспортного засобу, який належить позивачу, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду, отже, на позивача, як автомобільного перевізника, покладається відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких передбачений законодавством.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Приписами ч. 2 ст.2 Закону України «Про транспорт» визначено, що нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

При цьому, згідно ст. 1 Закону № 2344, автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами.

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів.

Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Статтею 6 Закону № 2344, зокрема, встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно із статтею 18 Закону №2344, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до статті 34 Закону №2344, автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами статті 48 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 цтого Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Пунктом 12.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N 128/2568 (далі - Положення № 363), передбачено, що водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду.

Отже, вищезазначеним Правилами з урахуванням вимог Закону № 2344 встановлено обов`язок водія зайнятого перевезенням харчових продуктів мати санітарну книжку з результатами медичного огляду та пред`являти її особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі по тексту - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Відповідно до п.15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом та додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів.

Пунктом 21 Порядку №1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, саме на перевізника покладено обов`язок контролю додержання водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом та, як наслідок, у разі недодержання покладених зобов`язань - настання відповідальності.

Отже, аналізуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений законодавством покладається виключно на автомобільних перевізників.

Як вбачається з матеріалів справи, державними інспекторами на момент перевірки у водія встановлено відсутність, визначених статтею 48 Закону № 2344 документів, а саме передбаченої п. 12.4 Правил № 363 санітарної книжки з результатами медичного огляду при перевезенні харчових продуктів, що стало підставою для притягнення до відповідальності позивача, а саме накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідальність за яке передбачена абзацом 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, позивач в своїх поясненнях наданих в позові та апеляційній скарзі підтвердив ту обставину, що у водія транспортного засобу який здійснював перевезення відсутня санітарна книжка.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору №1/17 купівлі-продажу від 28.03.2017 поставляв харчові продукти ТОВ "Торговий дім "Афіна-КО" (а.с. 17-23).

Отже, у розумінні Закону № 2344 позивач є перевізником, оскільки надавав послуги з перевезення вантажів та відповідно у день перевірки здійснював вантажні перевезення.

Таким чином, суд вважає твердження позивача про те, що він не є перевізником на час перевірки необґрунтованими з вищенаведених мотивів та спростовується матеріалами справи.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач як фізична особа - підприємець є автомобільним перевізником та особою, що несе відповідальність, яка застосовується до автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів.

Стосовно посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 , який керував належним позивачу автомобілем, надає позивачу послугу з перевезення вантажів на підставі цивільно-правового договору про надання послуг, лише здійснює доставку вантажу (керує автомобілем), завантаження і розвантаження автомобілю до його обов`язків не входить, та отже, ОСОБА_4 не є водієм - працівником, а тому не підлягає медичному огляду, суд зазначає, що законодавством встановлено обов`язок саме водія - особи, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, мати при собі передбачену п. 12.4 Правил № 363 санітарну книжки з результатами медичного огляду, тобто незалежно від того, на яких умовах і правових підставах він працює. При цьому, саме на перевізника покладено обов`язок контролю додержання водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт. Крім того, відповідно до договору надання послуг про перевезення вантажу, ОСОБА_4 здійснює перевезення вантажів на автомобільному транспорту позивача та виконує всі умови цього договору за завданням замовника - позивача у справі.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн., тобто в межах санкції абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Стосовно посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, суд зазначає, що порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми матеріального та процесуального права та суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 р. у справі № 200/3843/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 р. у справі № 200/3843/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 30 липня 2019 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць