Справа № 540/576/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/576/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бойка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання провести поновлення пенсії з її одночасним перерахунком,

встановив:

22 березня 2019 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду через представника з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), у якому просила визнати протиправним та скасувати відповідні розрахунки розміру поновленої пенсії позивачу та відмову в проведенні перерахунку пенсії, викладені в листі відповідача від 03.12.2018 року з відповідними розрахунками поновленої пенсії та зобов`язати відповідача провести поновлення позивачу виплати пенсії за віком з 27.06.2013 року, у розмірі відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши показники середньої заробітної плати за три роки до дня звернення позивача до УПФУ, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є громадянкою України, 2000 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю. Після виїзду за кордон, позивачу виплату пенсії було припинено. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2014 по справі № 757/11833/14-а зобов`язано відповідача поновити позивачу виплату пенсії з 27.06.2013 року з проведенням індексації і здійсненням компенсації втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою незаконно не поновленої, не нарахованої та не виплаченої пенсії. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 року було замінено сторону у справі з УПФУ м. Євпаторія АР Крим на УПФУ в Генічеському районі Херсонської області, яке відповідно до ПКМУ від 08.11.2017 року №821 реорганізоване, шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Херсонській області. На виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2014 року позивачу поновлено пенсію з 27.06.2013 року, втім позивач незгодний із розміром виплаченої пенсії. Згідно позову, виплату пенсії проведено виходячи з розміру пенсії 74,70 грн. на місяць (з 01.04.2014 року - 75,52 грн. на місяць), як працюючому пенсіонеру, без врахування перерахунку відповідно до законодавства стосовно мінімального розміру пенсії; без врахування показника середньої заробітної плати у розмірі 2368,70 грн.; без застосування щоквартального підвищення розміру пенсії; без індексації. Позивач зауважила на тому, що обов`язок пенсійного органу здійснювати перерахунок встановлено законом. Вважає, що оскільки нею отримано пенсію у нижчому розмірі ніж той, що встановлений законодавством, за період, починаючи з 27.06.2013 року, то вона має право на отримання компенсації у зв`язку з втратою частини доходів.

Ухвалою від 26 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків. Позивач усунув недоліки заяви.

Ухвалою від 15 квітня 2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), витребувано копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2

06 травня 2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Так, на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2014 року по справі №757/11833/14-а, відповідачем поновлено пенсію ОСОБА_2 з 27.06.2013 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ПКМУ від 19.08.1999 року № 1528. За матеріалами справи станом на 27.06.2013 року загальний стаж роботи позивача становить 36 років 07 місяців 20 днів, заробіток для обчислення пенсії взято за період з 01.02.1996 року по 31.01.1998 року. Відтак, розмір пенсії позивача з 26.07.2013 року склав 74,70 грн., а з 01.04.2014 року - 75,52 грн. У липні 2016 року ГУ ПФУ у Херсонській області була нарахована доплата пенсії з 27.06.2013 року по 31.07.2016 року в сумі 2796,82 грн. Так як позивачем надано заяву про виплату пенсії через установу банку тільки 25.06.2018 року, в серпні 2018 року проведено доплату пенсії за період з 27.06.2013 року по 31.07.2018 року в сумі 4648,98 грн. через поточний рахунок банківської установи. З серпня 2018 року розмір пенсії позивача становить 75,52 грн. Відтак, відповідач вважає постанову суду від 27.06.2014 року виконаною у повному обсязі. Посилаючись на приписи ст. 27, ч. 2 ст. 40, ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач переконаний в тому, що в ГУ ПФУ відсутні підстави для поновлення виплати пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати у розмірі - 2368,70 грн., так як це показник середньої заробітної плати за 2013 рік, який застосовується при первинному призначенні пенсії. Відповідач не погоджується із вимогою позивача надати їй статус непрацюючої особи, так як в архівній пенсійній справі позивача відсутні дані про звільнення. Разом з тим, відповідач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», з 01.10.2017 року індексація пенсії не здійснюється. Частину 1 ст. 42 Закону №1058 - щодо індексації пенсії з 11.10.2017 року виключено на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вимоги щодо перерахунку пенсії відповідно до вимог діючого законодавства та проведення щоквартального підвищення розміру пенсії відповідач також вважає такими, що задоволенню не підлягають, так як наведені вимоги спрямовані на майбутнє, натомість метою судочинства є захист прав, що є порушеними на момент звернення до суду. Разом з тим, відповідач стверджує, що підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів на всі несвоєчасно нараховані суми пенсії відсутні, оскільки сума доплати пенсії за період з 27.06.2013 року по 31.07.2018 року проведена у серпні 2018 року, що згідно ч. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не перевищує встановленого одного календарного місяця. Постанова суду від 27.06.2014 року щодо поновлення виплати пенсії відповідачем виконана в повному обсязі, в зв`язку з чим ГУ ПФУ просить суд відмовити в задоволенні поданого позову.

Ухвалою від 15 травня 2019 року справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 11 червня 2019 року. У зв`язку із ненаданням запитуваних копій матеріалів пенсійної справи позивача, повторно зобов`язано відповідача надати до суду наведені документи.

Враховуючи обмежені строки розгляду справи у спрощеному провадженні, подання представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи з метою взяття участі у її розгляді, та обов`язок суду прийняти законне та обґрунтоване рішення, що ґрунтується на основі всебічного дослідження доказів та обставин даної справи, суд дійшов висновку про необхідність здійснювати розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 04.07.2019 року, про що 11.06.2019 року постановлено ухвалу.

04 липня 2019 року представником позивача до суду подано заяву про уточнення позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 04 липня 2019 року за клопотанням представника відповідача відкладено підготовче засідання на 09 липня 2019 року.

09 липня 2019 року представником позивача до суду подано уточнений адміністративний позов, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 11.07.2016 року та зобов`язати його провести розрахунок пенсії позивача, починаючи з 26.07.2013 року, в розмірі відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосувавши відомий розмір заробітної плати позивача, коефіцієнт її заробітної плати показник середньої заробітної плати за три роки до 2013 року, з проведенням розрахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 2013 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на всі несвоєчасно нараховані суми позивачу, починаючи з 2013 року до їх фактичної виплати, з дотриманням норм Закону про те, що пенсія позивачу не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом.

Ухвалою від 09 липня 2019 року, що постановлена у порядку письмового провадження, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 липня 2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові, уточненому позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив позовні вимоги залишити без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), рнокпп НОМЕР_1 , посвідчення особи № НОМЕР_2 , є громадянкою України.

З 1998 року ОСОБА_2 призначено пенсію за віком. У зв`язку із виїздом ОСОБА_2 на постійне місце проживання до держави Ізраїль, виплата пенсії їй була припинена з 2000 року.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення: пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, яким визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; другого речення статті 51 Закону № 1058-IV яким визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання; під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2014 року у справі №757/11833/14-а зобов`язано Управління ПФУ в м. Євпаторії Автономної Республіки Крим поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 27.06.2013 року з проведенням індексації і здійсненням компенсації втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою незаконно не поновленої, не нарахованої і не виплаченої пенсії.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 року проведено заміну сторони у справі з УПФУ в м. Євпаторії АРК на УПФУ в Генічеському районі в Херсонській області.

Розпорядженням УПФУ в Генічеському районі в Херсонській області від 11.07.2016 року №8000 позивачу поновлено виплату пенсійного забезпечення з 27.06.2013 року. Сума до виплати склала 74,70 грн. (з 01.04.2014 року - 75,52 грн.).

У липні 2016 року органом ПФУ нараховано доплату пенсії за період з 27.06.2013 по 31.07.2016р.р. в сумі 2796,82 грн. Так як заява позивача про виплату пенсії через банківську установу надійшла 25.06.2018 року, доплата пенсії проведена за період з 27.06.2013 по 31.07.2018р.р. тільки в серпні 2018 року в сумі 4648,98 грн.

Листом від 19.11.2018 року № 3560 представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із зверненням стосовно виконання судового рішення щодо поновлення пенсії за віком ОСОБА_2 та надання розрахунків пенсії.

Листом ГУ ПФУ від 03.12.2018 року № 12368/03-01 представника позивача повідомлено, що постанова по справі № 757/11833/14-а виконана у повному обсязі.

Не погодившись з діями відповідача, вважаючи їх такими, що протиправно обмежують право позивача на соціальний захист позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

При цьому, ч. 3 ст. 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено у 2013 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1108 гривень, з 1 грудня - 1176 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Згідно з п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2013 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Як зазначалось судом, ОСОБА_2 поновлено виплату пенсії на підставі постанови Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2014 року по справі № 757/11833/14-а, якою зобов`язано УПФУ в м. Євпаторія АРК (в подальшому згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 року змінено на УПФУ в Генічеському районі Херсонської області, яке згодом приєднано до ГУ ПФУ в Херсонській області) поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 27.06.2013 року з проведенням індексації і здійсненням компенсації.

При цьому, постановою Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2014 року по справі №757/11833/14-а зобов`язано саме поновити виплату пенсію, не визначивши розмір та порядок поновлення вказаної пенсії.

Разом з тим, ГУ ПФУ в Херсонській області, який як державний орган зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, всупереч вимогам Конституції України, під час поновлення пенсії ОСОБА_2 розпорядженням № 8000 від 11.07.2016 року протиправно нараховано пенсію у розмірі нижчому від прожиткового мінімуму встановленого діючим законодавством України станом на 27.06.2013 року.

Проте, суд вважає недоцільним скасування наведеного розпорядження, як того просить позивач, оскільки наведеним рішенням органом ПФУ фактично поновлено пенсійне забезпечення позивача на виконання постанови суду, натомість представник позивача в уточненому позові вказує на те, що спірним є не питання поновлення пенсії, а саме розмір, в якому відбулось поновлення пенсійних виплат.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно пункту 4.10 Порядку 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу) орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відтак, виплата пенсії у нових розмірах, передбачає необхідність здійснення перерахунку пенсії, який, у свою чергу, передбачає прийняття вповноваженим органом рішення.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення безпосередньо до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії із застосуванням відомого розміру заробітної плати позивача, коефіцієнту її заробітної плати, показника середньої заробітної плати за три роки до 2013 року, щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 2013 року.

Водночас, суд вважає, що наявні у відповідача індивідуальні відомості про застраховану особу є достатніми для встановлення наявності чи відсутності підстав виплати позивачу пенсії із врахуванням запитуваних позивачем показників.

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та встановлених в ході розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що в цьому випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України та обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про перерахунок пенсії або рішення про відмову у його здійсненні, вимоги позивача підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття відповідно до Порядку № 22-1 рішення за наслідком розгляду заяви позивача від 19.11.2018 року, та зобов`язання відповідача прийняти рішення відповідно до вимог Порядку № 22-1 за наслідком розгляду заяви позивача від 19.11.2018 року з урахуванням висновків суду та вирішити питання про наявність підстав для проведення перерахунку і виплати пенсії ОСОБА_2 в розмірі, не нижче мінімальної, із застосуванням відомого розміру заробітної плати позивача, коефіцієнту її заробітної плати, показника середньої заробітної плати за три роки до 2013 року, щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 2013 року.

Водночас, оскільки відповідачем ще не вирішувалося питання щодо проведення перерахунку пенсії позивача з урахуванням запитуваних позивачем показників, суд вважає передчасними вимоги про виплату пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач є працюючим пенсіонером, з підстав відсутності у матеріалах пенсійної справи відомостей на спростування наведеного висновку, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні документи для розгляду заяви особи (у тому числі щодо визначення статусу особи).

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення факту зайнятості пенсіонера, зокрема, направлення запитів щодо отримання таких документів до юридичних осіб чи повідомлення позивача про необхідність надання будь-яких документів, суду не надано.

Відтак, суд вважає, що відомості трудової книжки надають відповідачу можливість встановити зайнятість позивача на роботах, у зв`язку із чим, твердження про те, що позивач є працюючим пенсіонером є необґрунтованими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 3 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції № 0.0..1 від 11.03.2019 року позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у загальному розмірі 768,40 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що відшкодуванню позивачу підлягає 384,20 грн. судового збору.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені суддею 18 липня 2019 року.

З 22 липня 2019 року по 31 липня 2019 року (включно) головуючий суддя по справі перебував на лікарняному, тому повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею датою, що вказана у резолютивній частині рішення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ), що виразилася у нерозгляді у встановленому порядку та неприйнятті рішення за наслідком розгляду заяви представника ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 19 листопада 2018 року всупереч вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) розглянути та прийняти рішення за наслідком розгляду заяви представника ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 19 листопада 2018 року у відповідності до вимог відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV та вирішити питання про наявність підстав для проведення перерахунку і виплати пенсії ОСОБА_2 в розмірі, не нижче мінімальної пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні, двадцять копійок), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 серпня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010200