Справа № 280/1379/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року о 17 год. 41 хв.Справа № 280/1379/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.

за участю секретаря судового засідання Ширшова А.А.

представника позивача - Харченко Р.В.,

представника відповідача - Головачової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт»

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.02.2019 №ЗП471/1150/АВ/П/ТД-1ФС та №ЗП471/1150/АВ/П/ІП-2ФС.

Ухвалою суду від 03.04.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 24.04.2019.

В підготовчому засіданні 24.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а в підготовчому засіданні оголошено перерву до 05.06.2019.

Ухвалою суду від 03.05.2019 вжито заходів забезпечення позову.

В підготовчому засіданні 05.06.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд адміністративної справи по суті на 09.07.2019.

В судовому засіданні 09.07.2019 оголошено перерву в розгляді справи до 22.07.2019.

В судовому засіданні 22.07.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача не було жодних правових підстав для видання спірного наказу на проведення інспекційного відвідування позивача. Також, позивач вказував і на порушення як порядку проведення інспекційного відвідування так і оформлення його результатів, у вигляді накладення на позивача штрафних санкцій. Позивач зазначав, що у правовідносинах між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (сторонами цивільно-правових договорів) містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам між Замовником - ТОВ «Теплобудімпорт» та Виконавцями, зокрема і встановлено визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат. Вказує, що факт виконання відповідних робіт з боку Виконавців засвідчується актами приймання-передачі наданих робіт а факт оплати за виконані роботи - прибутковими і видатковими касовими ордерами, чеками про зняття готівки, відомостями на виплату грошей.

Також, позивач вказував на те, що у ТОВ «Теплобудімпорт» були наявні обґрунтовані підстави для укладання таких цивільно-правових договорів, оскільки у 2018 році позивачем укладено договори про закупівлю робіт за державні кошти (публічні закупівлі), а саме з Департаментом капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації та з Комунальним ремонтно-будівельним підприємством «Зеленбуд». Вказує, що зазначені договори передбачали виконання значної кількості робіт, що і зумовило укладання договорів цивільно-правового характеру з вищевикладеними громадянами. Позивач вважає, що всі твердження про наявність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 є безпідставними та такими, що ґрунтуються на хибному розумінні положень чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позицію викладену в письмових пояснення та просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що за результатами проведеного інспекційного відвідування встановлено фактичний допуск до роботи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 без укладання трудового договору. Відповідач вказував на те, що з аналізу укладених позивачем цивільно-правових договорів за зазначеними особами було чітко визначено робоче місце. При цьому, в договорах не вказується кінцевий результат наданих послуг із зазначенням кількісних та якісних показників, не визначено чіткого обсягу робіт, які мають бути виконані. Зазначає, що вбачається, що дані роботи не мають на меті кінцевого результату, а навпаки, вищезазначені особи, на протязі майже року, систематично займалися однією і тією самою роботою - покосом трави та буряну. Окремо відповідач вказував на те, що з актів приймання-передачі виконаних робіт чітко вбачається, що позивачем вівся облік часу, відпрацьованого даними особами, та оплата здійснювалася за фактично відпрацьований час (мала місце погодинна оплата праці), що притаманно саме трудовим відносинам і аж ніяк не цивільно-правовим.

Окрім цього, відповідач вказував на те, що згідно зі специфікою роботи, улаштування настінних жолобів повинні виконувати штатні працівники підприємства, адже дані роботи відносяться до робіт з підвищеною небезпекою (роботи на висоті). Проте, у працівників, які виконували зазначені роботи спеціального дозволу на виконання таких робіт не було, однак необхідний дозвіл був наявний у позивача, що підтверджує необхідність його отримання для даного виду робіт та неможливість вищезазначених осіб надавати такі послуги за відсутності такого дозволу або не будучи штатними працівниками.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію викладену в письмових запереченнях та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 31.01.2019 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області, на підставі інформації отриманої із Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 02.04.2018 №3463-08 та від 29.08.2018 №10115-08 про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовим договорами в одного роботодавця більше року та від 29.08.2018 №10115-08 та від 29.01.2019 №1211-08 про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів, наказано забезпечити організацію та проведення інспекційних відвідувань суб`єктів господарювання згідно переліку з питань додержання законодавства про працю у термін по 18.02.2019 (а.с.102, т.1).

31.01.2019 ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення №141 на проведення інспекційного відвідування ТОВ «Теплобудімпорт», дата початку та дата закінчення заходу: з 01 лютого по 18 лютого 2019 року (а.с.102 зворот, т.1).

У період з 01.02.2019 по 13.02.2019 інспектором праці проведено інспекційне відвідування ТОВ «Теплобудімпорт», за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування №ЗП471/1150/АВ від 13.02.2019.

Відповідно до висновків Акту інспекційного відвідування №ЗП471/1150/АВ від 13.02.2019 встановлено порушення ТОВ «Теплобудімпорт»:

- частини 1, 3 ст.24 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме встановлено, що 22 особи було допущено до роботи без укладання трудового договору, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ;

- частини 1 та 2 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці», порушення строків виплати заробітної плати, а саме заробітна плата виплачується два рази на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата: заробітна плата за першу половину жовтня 2018 була виплачена 19.10.2018, що підтверджується відомістю на виплату готівки №ВЗП-000030 від 19.10.2018, а за другу половину жовтня 2018 виплачена 07.11.2018, що підтверджено відомістю на виплату готівки №ВЗП-000033 від 07.11.2018; заробітна плата за першу половину листопада 2018 була виплачена 20.11.2018, що підтверджується відомістю на виплату готівки №ВЗП-000035 від 20.11.2018, а за другу половину листопада 2018 виплачена 07.12.2018, що підтверджено відомістю на виплату готівки №ВЗП-000037 від 07.12.2018.

28 лютого 2019 року, на підставі висновків Акту інспекційного відвідування №ЗП471/1150/АВ від 13.02.2019, Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області винесено:

постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 471/1150/АВ/П/ІП-2ФС, якою за порушення вимог частини 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», на позивача накладено штрафні санкції в розмірі 4173,00 грн.;

постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС, якою за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, на позивача накладено штрафні санкції в розмірі 2 754 180,00 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю призначення та проведення інспекційного відвідування та постановами про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про призначення проведення інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно ч.5 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 від 1947 року (далі - Конвенція), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Згідно статті 16 Конвенції, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

Держпраці та її територіальних органів;

виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до пп.6 п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться за інформацією: Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Згідно пп.1 п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Позивач вважає протиправним призначення інспекційного відвідування, а також проведення такого інспекційного відвідування у строк більше двох днів.

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Отже, суд зазначає, що у разі якщо позивач вважав, що відповідачем порушено порядок призначення та проведення інспекційного відвідування (відсутність підстав, недотримання строків, тощо), то відповідно мав право не допускати посадових осіб Держпраці до проведення інспекційного відвідування, проте таким правом позивач не скористався.

В свою чергу, допуск посадових осіб ГУ Держпраці до проведення перевірки невілює допущені процедурні порушення. За таких обставин, в даному випадку предметом розгляду адміністративної справи повинні бути результати інспекційного відвідування, а саме постанови про накладення штрафу.

Стосовно висновків відповідача про порушення ТОВ «Теплобудімпорт» вимог частини 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», суд зазначає наступне.

Так, в Акті інспекційного відвідування відповідачем зазначено таке: «під час інспекційного відвідування Позивача було встановлено порушення строків виплати заробітної плати, а саме заробітна плата виплачується два рази на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата:

заробітна плата за першу половину жовтня 2018 була виплачена 19.10.2018, що підтверджується відомістю на виплату готівки №ВЗП-000030 від 19.10.2018, а за другу половину жовтня 2018 виплачена 07.11.2018, що підтверджено відомістю на виплату готівки №ВЗП-000033 від 07.11.2018;

заробітна плата за першу половину листопада 2018 була виплачена 20.11.2018, що підтверджується відомістю на виплату готівки №ВЗП-000035 від 20.11.2018, а за другу половину листопада 2018 виплачена 07.12.2018, що підтверджено відомістю на виплату готівки №ВЗП-000037 від 07.12.2018.».

Відповідно до ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Аналогічні положення містить і стаття 24 Закону України «Про оплату праці».

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Суд зазначає, що висновки Акту інспекційного відвідування, в частині встановлення порушення частини 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», не відповідають принципу «обґрунтованості» рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки з зазначених висновків не можливо навіть встановити щодо яких працівників підприємства зазначене порушення встановлено.

Представник відповідача в судовому засіданні також не зміг належним чином зазначити, яким чином та відносно яких працівників ТОВ «Теплобудімпорт» було встановлено порушення частини 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що під час прийняття спірної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 471/1150/АВ/П/ІП-2ФС від 28.02.2019 відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення при прийнятті рішення, а сам факт порушення не доведений під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування вищевказаної постанови.

Стосовно встановленого порушення ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Так, під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що 03.09.2018 між ТОВ «Теплобудімпорт» - Замовник та ОСОБА_11 - Виконавець укладено цивільно-правовий договір, відповідно до пункту 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи: з покосу трави та бур`янів на об`єктах наданих Замовником (а.с.24, т.1).

Відповідно до пункту 2.1 вказаного цивільно-правового договору, за виконання зобов`язань, передбачених дійсним договором, Виконавцю встановлюється винагорода згідно фактично виконаної роботи.

Згідно п.5.1 Договору, термін дії договору з дати підписання договору до 31.12.2018. За угодою сторін та відсутності взаємних претензій договір може були продовжено на термін: до 31.12.2019 (пункт 5.2 Договору).

На аналогічних умовах ТОВ «Теплобудімпорт» було укладено наступні договори: 20.05.2018 укладено договір з ОСОБА_5 (а.с.28, т.1); 20.05.2018 - з ОСОБА_4 (а.с.30, т.1); 20.05.2018 - з ОСОБА_6 (а.с.32, т.1); 11.05.2018 - з ОСОБА_1 (а.с.35, т.1); 20.05.2018 - з ОСОБА_12 (а.с.38, т.1); 20.05.2018 - з ОСОБА_8 (а.с.40, т.1); 11.05.2018 - ОСОБА_3 (а.с.42, т.1); 11.05.2018 - з ОСОБА_2 (а.с.44, т.1); 20.05.2018 - з ОСОБА_7 (а.с.46, т.1); 20.05.2018 - з ОСОБА_13 (а.с.48, т.1); 01.10.2018 - з ОСОБА_9 (а.с.50, т.1); 01.10.2018 - з ОСОБА_10 (а.с.52, т.1).

Суд зазначає, що дійсно в договорах зазначеними особами було обумовлено, що Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (пункт 1.2 Договорів).

Разом з тим, не зважаючи на викладене в договорах між ТОВ «Теплобудімпорт» та громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про наявність ознак трудових відносин між позивачем та вищевказаними громадянами, з огляду на наступне.

Як зазначалось судом вище основною та визначальною ознакою цивільно-правового договору, який відрізняє його від трудового є те, що такий цивільно-правовий договір визначає результат наданих послуг, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах.

В даному випадку, ТОВ «Теплобудімпорт» укладаючи цивільно-правові договори взагалі не визначило конкретний перелік робіт, які повинна була виконати особа за цивільно-правовим договором, а лише зазначено загальне визначення робіт - з покосу трави та бур`янів на об`єктах наданих Замовником.

Тобто, фактично позивачем укладено договори на невизначену кількість/обсяги роботи, які особа зобов`язана була виконувати з дати укладання договору по 31.12.2018, а у разі продовження дії договору до 31.12.2019, що є не характерним до цивільно-правового договору.

Натомість, статтею 23 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, суд приходить до висновку, що угоди укладені з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 характерні саме строковому трудовому договору, а не цивільно-правовому договору.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за цивільно-правовими договорами укладеними ТОВ «Теплобудімпорт» винагорода встановлювалась за фактично виконані роботи.

Проте, з аналізу наданих до матеріалів адміністративної справи Актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) вбачаються інші умови оплати праці, а саме оплата праці здійснювалась не за виконану роботу, а за фактично відпрацьований час - за кількість відпрацьованих годин (приклад а.с.51, т.1).

Відповідно до ч.1 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Отже, погодинна оплата праці також є характерною саме для трудових відносин, оскільки при цивільно-правових договорах оплата визначається за визначений перелік робіт, а не в залежності від часу затраченого на виконання таких робіт.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до умов вищевказаних договорів, особи зобов`язувалися виконувати роботу на свій ризик, самостійно організовувати виконання роботи та не підлягали під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, проте, за таких умов договорів є незрозумілим яким чином було визначено кількість фактично відпрацьованого часу, що свідчить проте, що позивачем вівся облік фактично відпрацьованого часу.

За таких обставин є вірним твердження відповідача про фактичних допуск до роботи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без укладання трудового договору.

Щодо посилань представника позивача на те, що укладання цивільно-правових договорів з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було обумовлено укладанням ТОВ «Теплобудімпорт» договору №21т від 12.07.2018 про закупівлю послуги з Комунальним ремонтно-будівельним підприємством «Зеленбуд», за яким передбачалось виконання великого обсягу робіт, що зумовило необхідність залучення субпідрядників, суд зазначає, що зазначені доводи жодним чином не спростовують попередніх висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.4.1 Договору №21т, строки надання послуг встановлено з дня підписання до 30.09.2018.

Разом з тим, договори з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 укладено до 31.12.2018 (з можливістю продовження), тобто понад строки обумовлені Договором №21т.

Більш того, відповідно до п.5.4.3 Договору №21т підрядник - ТОВ «Теплобудімпорт» мав право залучати згідно умов цього Договору при наданні послуг субпідрядні спеціалізовані та інші організації при попередньому повідомленні Замовника (а.с.205, т.1).

Проте, суд зазначає, що громадяни не можуть вважатися спеціалізованими організаціями, а матеріли справи не містять доказів повідомлення Комунального ремонтно-будівельного підприємства «Зеленбуд» про залучення в якості субпідрядників вищевказаних громадян.

В свою чергу, відповідно до пункту 6.1 Договору №21т, забезпечення надання послуг обладнанням, матеріальними засобами, матеріалами, інструментами, транспортом та іншими засобами, необхідними для надання послуг покладається на Підрядника, якщо інше не погоджено сторонами. Зазначені обставини свідчать проте, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 забезпечувались необхідними матеріалами/засобами з боку позивача, що свідчить про наявність трудових відносин.

Також, судом встановлено, що 02.05.2018 між ТОВ «Теплобудімпорт» - Замовник та громадянином ОСОБА_14 - Виконавець укладено цивільно-правовий договір, відповідно до пункту 1.1 якого, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: «Обласний художній музей, м.Запоріжжя - реконструкція» по вул.Незалежної України, 76-б в м.Запоріжжя» (а.с.16, т.1).

Відповідно до п.2.1 Договору, за виконання зобов`язань, передбачених дійсним договором, Виконавцю встановлюються: винагорода згідно фактично виконаної роботи та ДБН вказаних у кошторисній документації. Термін дії договору з 02.05.2018 по 31.12.2018 (п.5.1 Договору).

Аналогічні за змістом цивільно-правові договори було укладено також з наступними громадянами: 02.05.2018 з громадянином ОСОБА_20 (а.с.18, т.1); 02.05.2018 з громадянином ОСОБА_21 (а.с.20, т.1); 02.05.2018 з громадянином ОСОБА_17 (а.с.22, т.1).

Крім того, 11.09.2018 між ТОВ «Теплобудімпорт» та громадянином ОСОБА_16 укладено цивільно-правовий договір, відповідно до п.1.1 якого, Замовник - ТОВ «Теплобудімпорт» доручає, а Виконавець - ОСОБА_16 бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: по об`єкту «Реконструкція адміністративної будівлі управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції (покрівля), (код CPV за ДК 021:2015-45454000-4 - «Реконструкція» в строк з 11.09.2018 до фактичного виконання робіт (а.с.26, т.1).

Відповідно до п.2.1 Договору, за виконання зобов`язань, передбачених дійсним договором, Виконавцю встановлюються: винагорода згідно фактично виконаної роботи та ДБН вказаних у кошторисній документації. Термін дії договору з 11.09.2018 по 31.12.2018 (п.5.1 Договору).

08.10.2018 між ТОВ «Теплобудімпорт» та громадянином ОСОБА_15 укладено цивільно-правовий договір, відповідно до умов якого Замовник - ТОВ «Теплобудімпорт» доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання здійснити нагляд і контроль за виконанням робіт на об`єкті: «Капітальний ремонт (модернізація) будівлі КЗ «Веселівська районна різнопрофільна гімназія» Веселівської селищної ради», в строк з 08.10.2018 до фактичного виконання робіт (а.с.54, т.1).

Відповідно до п.2.1 Договору, за виконання зобов`язань, передбачених дійсним договором, Виконавцю встановлюються: винагорода згідно фактично виконаної роботи та ДБН вказаних у кошторисній документації. Термін дії договору з 08.10.2018 по 31.12.2018 (п.5.1 Договору).

Також, судом встановлено, що 08.10.2018 між ТОВ «Теплобудімпорт» та громадянами ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 укладено цивільно-правові договори, відповідно до пункту 1.1 яких Замовник - ТОВ «Теплобудімпорт» доручає, а Виконавці - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 беруть на себе зобов`язання виконати такі роботи: Виконати роботи з «Капітального ремонту (модернізація) будівлі КЗ «Веселівська районна різнопрофільна гімназія» Веселівської селищної ради», в строк з 08.10.2018 до фактичного виконання робіт (а.с.56, 58, 60).

Відповідно до пункту 2.1 Договорів, за виконання зобов`язань, передбачених дійсним договором, Виконавцям встановлюється: винагорода згідно фактично виконаної роботи. Згідно п.5.1 Договору, термін дії договору з моменту його підписання до фактичного виконання робіт.

Суд зазначає, що ТОВ «Теплобудімпорт» укладаючи цивільно-правові договори не визначено конкретний перелік робіт, які повинна була виконати особа за цивільно-правовим договором, а лише зазначено загальне визначення робіт - проведення реконструкції об`єкта будівництва.

Тобто, фактично позивачем укладено договори на невизначену кількість/обсяги робіт, які особа зобов`язана була виконувати з дати укладання договору по 31.12.2018 або по дату фактичного завершення виконання робіт, перелік яких не було визначено у договорах, що є не характерним до цивільно-правового договору.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за цивільно-правовими договорами винагорода встановлювалась начебто за фактично виконані роботи.

Проте, з аналізу наданих до матеріалів адміністративної справи Актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) вбачаються інші умови оплати праці, а саме оплата праці здійснювалась не за виконану роботу, а за фактично відпрацьований час - за кількість відпрацьованих годин.

Отже, погодинна оплата праці також є характерною саме для трудових відносин, оскільки при цивільно-правових договорах оплата визначається за визначений перелік робіт, а не в залежності від часу затраченого на виконання таких робіт.

Отже, суд приходить до висновку, що угоди укладені з ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , характерні саме строковому трудовому договору, а не цивільно-правовому договору.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що роботи які виконувались вищевказаними громадянами зводились до проведення будівельних робіт, що потребує наявності відповідної ліцензії на виконання будівельних робіт, а деякі роботи, як то улаштування настінних жолобів відносяться до робіт з підвищеною небезпекою (роботи на висоті), проте, доказів наявності у вищевказаних громадян відповідних дозволів на виконання таких робіт до матеріалів справи не надано.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що позивач в обґрунтування необхідності залучення до робіт вищевказаних фізичних осіб посилався на укладання ТОВ «Теплобудімпорт» Договору про закупівлю робіт за державні кошти №13/04-М від 13.04.2018 з Департаментом капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1.1 Договору №13/04-М, Замовник - Департамент капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації доручає, а Генпідрядник - ТОВ «Теплобудімпорт» зобов`язується за завданням Замовника на свій ризик виконати відповідно до проектно-кошторисної документації і умов Договору та здати у встановлений Договором строк закінчені роботи, що передбачені п.1.2 цього Договору (а.с.180, т.1).

Згідно п.1.2 Договору №13/04-М, визначено види робіт: «Обласний художній музей, м.Запоріжжя - реконструкція».

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до п.6.1.2.1 Договору №13/04-М, субпідрядники, що залучаються до виконання робіт, повинні відповідати таким вимогам: мати ліцензію на виконання робіт, у разі якщо це визначено нормами чинного законодавства України; мати ресурси (матеріальні, трудові, технічні, фінансові), достатні для виконання робіт; мати досвід виконання аналогічних робіт.

Крім того, пунктом 6.2.2 Договору №13/04-М передбачено, що залучення субпідрядників здійснюється Генпідрядником за погодженням із Замовником за вибором Генпідрядника. Погодження залучення субпідрядників Замовником здійснюється на основі інформації Генпідрядника, відповідно до п.6.1.2.1. Договору з урахуванням видів та обсягів робіт, для виконання яких залучається субпідрядник, яка надається Замовнику до початку виконання субпідрядником робіт. Замовник має право протягом 3-х днів після одержання пропозиції Генпідрядника відмовити у залученні запропонованого субпідрядника з обґрунтуванням причин такої відмови і рекомендувати свою кандидатуру. Якщо Замовник не зробить цього у визначений час, кандидатура субпідрядника вважається узгодженою.

До матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що громадяни ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 були погоджені в якості субпідрядників, як і не надано доказів, що останні мали ліцензію на виконання робіт, ресурси (матеріальні, трудові, технічні, фінансові), достатні для виконання робіт, досвід виконання аналогічних робіт.

Зазначені обставини свідчать про те, що вищевказані особи виконували роботи від імені ТОВ «Теплобудімпорт», а твердження відповідача про наявність між ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ТОВ «Теплобудімпорт» саме трудових відносин підтверджуються зібраними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС, якою за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, на позивача накладено штрафні санкції в розмірі 2 754 180,00 грн.

Щодо твердження позивача про порушення прийняття постанови про застосування штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509), про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно пункту 7 Порядку №509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи повідомлення про призначення розгляду зібраних в ході інспекційного відвідування матеріалів на 28.02.2019 направлено на адресу позивача 21.02.2019, тобто більш ніж за 5 днів, а з 23.02.2019 відправлення перебувало у точці видачі та отримано позивачем лише 26.02.2019.

Зазначені обставини свідчать про те, що ГУ Держпраці вжито всіх необхідних заходів для належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду зібраних в ході інспекційного відвідування матеріалів.

Щодо посилання позивача на те, що ним було подано клопотання про відкладення розгляду матеріалів, суд зазначає, що підставою для відкладення розгляду справи є надання до ГУ Держпраці обґрунтованого клопотання, при цьому відповідач має право надавати оцінку обґрунтованості такого клопотання.

В даному випадку у наданому клопотанні ТОВ «Теплобудімпорт» не було викладено обґрунтованих доводів для відкладення розгляду справи, не зазначено, що перешкоджає позивачу з`явитися до Держпраці у визначений строк, які документи позивач має намір подати додатково та чому такі документи не надано до інспекційного відвідування, тощо.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач мав право розглянути зібрані матеріали без участі представника ТОВ «Теплобудімпорт», оскільки обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи до ГУ Держпраці надано не було.

Стосовно інших посилань та доводів наведених сторонами у письмових поясненнях, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п.30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт».

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем в даній справі заявлено позовних вимог майнового характеру на суму 2 758 353,00 грн., а сума сплаченого судового збору склала 19210,00 грн. За таких обставин, з урахування частини задоволених позовних вимог на суму 4173,00 грн., сума судового збору, що підлягає присудженню на користь позивача, у відсотках від частини задоволених позовних вимог, складає 29,06 грн. (19210х4173/2758353=29,06).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» (69032, м. Запоріжжя, вул. Макаренка, буд.9, офіс 46, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.02.2019 року №ЗП 471/1150/АВ/П/ІП-2ФС.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» (69032, м. Запоріжжя, вул. Макаренка, буд.9, офіс 46, ) судовий збір в розмірі 29,06 (двадцять дев`ять гривень 06 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 31.07.2019.

Суддя І.В. Новікова