Справа № 420/6488/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6488/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва у первісний стан, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва за адресою АДРЕСА_1 у первісний стан.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, на підставі наказу Управління державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/1ДАБК від 02.01.2018 року та виявлення факту самочинного будівництва об`єкта (службова записка за № 01-18/151-и/в від 08.05.2018 року), наказу за № 01-13/162 ДАБК від 02.07.2018 року та необхідності перевірки виконання вимог припису від 14.05.2018 року за № 265/18 стосовно дотримання вимог містобудівного законодавства під час виконання будівельних робіт, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради проведено позапланові перевірки об`єкта будівництва «виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_2 ».

На момент виїзду на місце Управлінням зафіксовано, що замовником будівництва ОСОБА_1 не виконано вимоги припису Управління від 14.05.201$ року за № 265/18, чим порушено абз.3 п.14 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» за № 533 від 23.05.2011 року.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 376 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 27 лютого 2019 р. Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

14 березня 2019 року (вх. № ЕП/1922/19) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 березня 2019 року клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Суд зазначає, що поштова кореспонденція, в тому числі й судові повістки надсилалася на адресу відповідача, повернулись до суду з відповідним поштовим повідомленням з відміткою органу зв`язку - «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч.11 ст.126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

У судовому засіданні 02.05.2019 року ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 16.05.2019 року відповідач не прибув, представник позивача 16.05.2019 року надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що за результатами перевірки, проведеної позивачем 14.05.2018 року на об`єкті будівництва «виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., встановлено, що п`яти кімнатна квартира АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 площею АДРЕСА_5 . за вказаною адресою належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23.09.2014 року за № 2150.

Планувальна схема приміщень квартири відображена в технічному паспорті інвентаризації нерухомого майна, виготовленому ТОВ «Нове БТІ» від 17.11.2015 року.

Позивачем під час здійснення перевірки встановлено, що на вказаному об`єкті виконані роботи з реконструкції квартири шляхом влаштування третього рівня квартири над приміщеннями АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , шляхом влаштування додаткового перекриття між 2 та 3 рівнями, зовнішніх огороджуючих стін із піноблоків, влаштування віконних прорізів, орієнтованих на вулицю Канатну (відповідно до технічного паспорта), покрівлі із металопрофілю та підвищення висотної відмітки покрівлі будинку чим збільшено загальну площу квартири орієнтовно на 30 м. кв.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідачем виконуються будівельні роботи з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 без отримання права на виконання таких робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34 та абз. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 466 від 13 квітня 2011 року. Крім того, представник позивача вказує на те, що відповідачем жодного разу, за весь період проведення Управлінням перевірок не було пред`явлено проектну та дозвільну документацію на проведення будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, у зв`язку з виявленими порушеннями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва «виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_2 », відносно замовника будівництва ОСОБА_1 , складено акт перевірки за № 000545, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 5 ст. 96 КУпАП та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14.05.2018 року за № 265/18, шляхом отримання в установленому законом порядку права на виконання будівельних робіт або приведення самочинно реконструйованого об`єкту у відповідність до договору дарування від 23.09.2014 року за № 2150 та технічного паспорта інвентаризації нерухомого майна, виготовленого ТОВ «Нове БТІ» від 17.11.2015 року, права на виконання будівельних робіт або приведення самочинно реконструйованого об`єкту у відповідність до договору дарування від 23.09.2014 року за № 2150 та технічного паспорта інвентаризації нерухомого майна, виготовленого ТОВ «Нове БТІ» від 17.11.2015 року. На усунення виявлених порушень, відповідачу надано термін до 14.07.2018 року, проте відповідач за час наданого терміну для усунення виявлених порушень, не здійснив реєстрацію дозвільного документа на проведення будівельних робіт за даною адресою.

Окрім того, представник позивача вказує, що на момент виїзду на місце, оглядово встановлено, що самочинний об`єкт не приведено у відповідність до договору дарування від 23.09.2014 року за № 2150 та технічного паспорта інвентаризації нерухомого майна, виготовленого ТОВ «Нове БТІ» від 17.11.2015 року.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності, спрямованої на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів визначаються Законом України «Про архітектурну діяльність».

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснюється для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з пунктом 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 25 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII передбачено відповідальність за порушення містобудівного законодавства, зокрема, за виконання будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього.

Судом встановлено, що у зв`язку з виявленими порушеннями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва «виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відносно замовника будівництва ОСОБА_1 , складено акт перевірки за № 000545, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 5 ст. 96 КУпАП та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14.05.2018 року за № 265/18, шляхом отримання в установленому законом порядку права на виконання будівельних робіт або приведення самочинно реконструйованого об`єкту у відповідність до договору дарування від 23.09.2014 року за № 2150 та технічного паспорта інвентаризації нерухомого майна, виготовленого ТОВ «Нове БТІ» від 17.11.2015 року, права на виконання будівельних робіт або приведення самочинно реконструйованого об`єкту у відповідність до договору дарування від 23.09.2014 року за № 2150 та технічного паспорта інвентаризації нерухомого майна, виготовленого ТОВ «Нове БТІ» від 17.11.2015 року. На усунення виявлених порушень, Відповідачу надано термін до 14.07.2018 року.

Вказаний припис не був виконаний відповідачем.

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Отже, відповідно до вимог статті 376 Цивільного кодексу України умовою для постановлення рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову є наявність істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

Таким чином, під час розгляду даної адміністративної справи суду необхідно встановити чи були допущені відповідачем при вищевказаній реконструкції істотні відхилення від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотні порушення будівельних норм і правил.

Між тим, позивачем не надані суду докази на підтвердження тому, що існує такий факт.

Посилання позивача на те, що відсутність проекту та дозвільних документів на виконання будівельних робіт і є підставою для задоволення позову відхиляються судом, оскільки відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, у цьому випадку необхідно довести, що існує та було встановлено істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

Разом з тим, суд зазначає, що архітектурно-будівельні норми і правила, які суворо повинні дотримуватися під час будівництва об`єкта нерухомості, введенні законодавцем в будівельно-правовий обіг з чітко визначеною метою недопущення негативних наслідків: руйнування збудованого об`єкта, заподіяння шкоди життю та здоров`ю людей, порушення прав інших осіб тощо. Однак усунення відповідних порушень, узгодження суспільних та приватних інтересів, а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок зведення неправомірного об`єкта нерухомості, є правовою підставою для збереження об`єкта самочинного будівництва.

Суд вказує на те, що термін «істотне відхилення» є оціночним, разом з тим не є виключно суб`єктивним, а має під собою об`єктивні підстави дійсні властивості предмета або явища, які не залежать від суб`єктивної оцінки. При цьому, будь-яке оціночне судження суду повинно ґрунтуватися на реальних фактах.

Суд вказує на те, що саме на позивача в цій справі покладено обов`язок щодо виявлення факту відхилення від встановлених будівельних вимог та правил та визначення, до яких саме змін призвело (призведе) будівництво об`єкта, та як саме впливає (вплине) заміна матеріалів, конструкцій, що допущена в ході будівництва, на можливість існування будови без повного чи часткового руйнування, а зміна об`ємно-планувальних рішень на можливість та зручність експлуатації внутрішніх приміщень збудованого об`єкта нерухомості.

Разом з тим, під час розгляду справи судом не встановлено факту істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

У свою чергу, позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження такого факту.

Проаналізувавши позовні вимоги на предмет пропорційності та встановлені й з`ясовані судом обставини та факти, про що було зазначено вище, суд дійшов висновку, що позивачем не наведені такі аргументи та не надане ґрунтовне мотивування щодо необхідності зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва за адресою АДРЕСА_1 у первісний стан.

Посилання тільки на невиконання відповідачем припису та відсутність дозвільних документів на виконання робіт не може вважатись вагомим аспектом щодо виправданості вимог про зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва у первісний стан, з огляду на таке.

По-перше, за загальним правилом втручання під дією імперативної норми високого ступеню загальності не може вважатись виправданим (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі Іванова та Черкезов проти Болгарії, заява № 46577/15 від 21.04.2016 року).

По-друге, слід враховувати, що квартира використовується як індивідуальне житло.

Тому, у цій справі суспільний інтерес не переважив над приватним інтересом відповідача.

Враховуючи вищевикладені з`ясовані та встановлені судом обставини та факти, а також те, що під час розгляду справи судом не було встановлено факту істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд вважає, що позивачем не доведено підстави для зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва у первісний стан.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва у первісний стан відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Корой

.