Справа № 711/4205/19
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4205/19
Р І Ш Е Н Н Я

23 липня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача Чорноіваненко Д.О. , Бакатуро Р.М. ,

представника відповідача Черній С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в особі представників - адвоката Чорноіваненка Дениса Олександровича, адвоката Бакатуро Романа Михайловича до Черкаської виправної колонії №62 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

встановив:

Адвокати Чорноіваненко Д.О. та Бакатуро Р.М., діючи в інтересах засудженого ОСОБА_1 звернулися в суд з адміністративним позовом до Черкаської виправної колонії №62 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Позов обгрунтовують тим, їм стало відомо про те, що 3 травня 2019 року ОСОБА_1 незаконно помістили в дисциплінарний ізолятор за відсутності з його боку будь-яких порушень режиму та без відповідної правової підстави, а саме без відповідного рішення дисциплінарної комісії, без надання йому права на правову допомогу адвоката, без відібрання у нього пояснень, без проведення будь-яких розслідувань.

Застосування такого стягнення є недопустимим за станом його здоров`я, про що свідчать наявні в нього захворювання (хронічний бронхіт, хронічний гастрит, гепатит «С», деформація кресця попереку через сильне забиття нижньої частини тулубу, опущення нирок, виразка шлунку), що підтверджуються наявною у відповідача медичною документацією. При поміщенні його до ДІЗО взагалі не були надані його медичні документи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом (ч.4 ст.6 КАС України).

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися заходи стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 135 КВК України, питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 131-1 КВК України, дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність в діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення (ч. 2 ст. 131-1 КВК України).

Позивач стверджує, що не було проведено засідання дисциплінарної комісії, не було ознайомлено позивача з матеріалами дисциплінарного провадження щодо нього, чим порушено ч.ч. 5,6 ст. 135 КВК України.

Відповідно до ст. 134 КВК України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Стягнення накладається лише письмово. Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

На підставі наведеного просять суд визнати протиправною та скасувати постанову виконувача обов`язків начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» Горбенко С.В. від 3 травня 2019 року про накладення на засудженого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення його до дисциплінарного ізолятора; визнати протиправними дії Черкаської виправної колонії №62 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Черкаській області щодо утримання ОСОБА_1 в дисциплінарному ізоляторі з 3 травня 2019 року по день фактичного звільнення ОСОБА_1 з дисциплінарного ізолятора Черкаської виправної колонії №62.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2019 року.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, просили задовольнити його повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема у п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», КАС України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Черкаській виправній колонії №62.

Постановою виконувача обов`язків начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» Горбенко С.В. від 3 травня 2019 року про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань, ОСОБА_1 поміщено в дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, засуджений ОСОБА_1 29 квітня 2019 року близько 11 год. 10 хв. був викликаний до оперативного відділу. Під час виходу з локальної дільниці засуджених був одягнений з порушенням форми одягу згідно встановленого зразку, а саме: був відсутній нагрудний знак. На законну вимогу персоналу повернутися на своє відділення та пришити нагрудний знак не виконав та продовжив рух, чим порушив вимоги КВК України.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує таке.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими регламентуються Кримінально-виконавчим законодавством України, яке складається зокрема, і з Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України).

Відповідно до частини 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Частинами 1, 2 ст. 9 КВК України визначено, що засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до абзаців 1, 3 ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Наказом міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Ці Правила регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі. Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи..

Відповідно до частини другої розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; носити одяг встановленого законодавством зразка та нагрудні знаки, затверджені зразками поіменної картки та нагрудного розпізнавального знака для засуджених.

Згідно зі статтею 1311 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до ч.8 ст. 134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

Частиною 16 статті 134 КВК України визначено, що адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Згідно з частинами 1-3 ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.

На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.

Відповідно до ч. 4 ст. 135 КВК України особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Відповідно до ч. 6 ст. 135 КВК України матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Частиною 2 розділу XXI «Заходи заохочення і стягнення, що застосовуються до засуджених, порядок їх застосування» Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань передбачено, що застосування начальниками установ виконання покарань заходів стягнення оформлюється постановами про накладення стягнення та про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додатки 23, 24).

Перед накладенням стягнення на засудженого, який відбуває покарання у виправній колонії, дисциплінарною комісією установи вирішується питання про доцільність застосування стягнення у порядку, визначеному статтями 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Результати розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення до засудженого оформлюється відповідним письмовим рішенням.

Постанови, витяги з наказів, рішення суду про переведення засудженого до ПКТ (ОК) та копії рішень дисциплінарної комісії долучаються до особових справ засуджених протягом трьох діб після їх підписання або відбуття засудженим стягнення.

Застосування заходів стягнення у виді поміщення у ДІЗО до осіб, засуджених до обмеження волі, поміщення в карцер осіб, засуджених до арешту, а також старшими вихователями та вихователями у виховних колоніях здійснюється після розгляду дисциплінарною комісією установи питання про доцільність застосування стягнення та винесення відповідного письмового рішення.

За приписами ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В судовому засіданні представником не надано доказів, які б підтверджували те, що дисциплінарною комісією установи приймалося письмове рішення про доцільність застосування до засудженого ОСОБА_1 стягнення у вигляді поміщення в ДІЗО. Таке письмове рішення відсутнє й в матеріалах особової справи засудженого, яка була досліджена в судовому засіданні. А тому, суд приходить до висновку про те, що прийняття рішення про поміщення засудженого до ДІЗО було прийнято без розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд тлумачить відсутність належних та допустимих доказів з боку відповідача в цій частині на користь позивача.

Відповідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Оскільки ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності з порушенням встановленого законодавством порядку, суд приходить до висновку визнати протиправною та скасувати постанову виконувача обов`язків начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» Горбенко С.В. від 3 травня 2019 року про накладення на засудженого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення його до дисциплінарного ізолятора та визнати протиправними дії Черкаської виправної колонії №62 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Черкаській області щодо утримання ОСОБА_1 в дисциплінарному ізоляторі з 3 травня 2019 року по день фактичного звільнення ОСОБА_1 з дисциплінарного ізолятора Черкаської виправної колонії №62.

На підставі наведеного, КВК України, керуючись ст.. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представників - адвоката Чорноіваненка Дениса Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), адвоката Бакатуро Романа Михайловича (РНОКПП 302311, м. Черкаси, АДРЕСА_3 ) до Черкаської виправної колонії №62 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Черкаській області (код ЄДРОПОУ 08564854, м. Черкаси. вул. Сурікова, 30) про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову виконувача обов`язків начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» Горбенко С.В. від 3 травня 2019 року про накладення на засудженого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення його до дисциплінарного ізолятора.

Визнати протиправними дії Черкаської виправної колонії №62 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Черкаській області щодо утримання ОСОБА_1 в дисциплінарному ізоляторі з 3 травня 2019 року по день фактичного звільнення ОСОБА_1 з дисциплінарного ізолятора Черкаської виправної колонії №62.

Рішення може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку скороченого провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року.

Головуючий: Р. В. Демчик