Справа № 342/1005/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7503/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Бруновської Н.В.,

судді Матковської З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник ОСОБА_1 . ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2019 року (головуючий суддя Ничик Г.І., м.Городенка, проголошено 12:22:45) у справі № 342/1005/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до посадової особи Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ПольовогоД.Ю., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2017 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся в суд з позовом до посадової особи Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Польового Д.Ю. (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, в якому просив скасувати постанову відповідача №04.1-23/28 від 20 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обгрунтування вимог адміністративного позову позивач покликався на те, що оскарженою постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважав цю постанову необґрунтованою та прийнятою відповідачем без урахування усіх значущих обставин справи.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2019 рок позов задоволено,

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що позивач документально не підтвердив правомірність зайняття ним земельної ділянки, а відтак й не підтвердив право користування нею. Поряд з цим, відповідач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано покликався на невідповідність протоколу, наявному в матеріалах справи, протоколу, на підставі якого відповідачем прийнято оспорену постанову. Також відповідач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача повноважень на складання протоколу та розгляду адміністративних справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене судове рішення змінити в частині мотивації, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 15 вересня 2017 року № 422-ДК, у зв`язку із листом прокуратури Івано-Франківської області Тисменицької місцевої прокуратури від 22 серпня 2017 року № 03-725 вих-17, державному інспектору у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Івано-Франківської області, провідному спеціалісту відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Польовому Денису Юрійовичу доручено у термін з 15 вересня 2017 року по 27 вересня 2017 року здійснити державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 27,85 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

18 вересня 2017 року державним інспектором проведено обстеження земельної ділянки, за результатами якої складено Акт № 04.1-18/98.

Зі змісту акту судом встановлено, що державним інспектором в ході проведеної перевірки виявлено використання громадянином ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , площею 25,32 га, без відповідних на це документів. Поряд з цим в акті зазначено про відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а також права оренди земельної ділянки за цією особою, а відтак використання цієї земельної ділянки має ознаки її самовільного заняття, відповідальність за що передбачена п. «б» ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

18 вересня 2017 року позивачу направлено повідомлення про виклик до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (Управління з контролю за використанням та охороною земель) для надання пояснень у зв`язку з порушенням вимог земельного законодавства: п. «б», ст. 211 Земельного кодексу України.

20 вересня 2017 року державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення № 04.1-22/20 про самовільне зайняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельної ділянки комунальної власності, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , площею 25,32 га, що є порушенням п. «б» ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цим правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду (збитки) в розмірі, згідно розрахунку, 32797 грн 50 коп.

20 вересня 2017 року державним інспектором винесено та вручено ОСОБА_3 припис № 04.1-21/18 про усунення в 30-денний термін порушення вимог земельного законодавства. Цього ж дня відповідачем, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 20 вересня 2017 року № 04.1-23/28, винесено постанову № 04.1-23/28, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Позивач зі згаданою постановою не погодився, відтак звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях позивача складу правопорушення передбаченого ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Поряд з цим, суд першої інстанції зазначав про відсутність у державного інспектора компетенції щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення та розгляд матеріалів адміністративних справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком частково, зважаючи на наступне.

Згідно ч.1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Як вбачається з матеріалів справи згідно договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Городенківське сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» від 20 липня 2012 року до Колективного сільськогосподарського підприємства «Городенкаплемсервіс» перейшов у власність цілісний майновий комплекс, який розташований на земельній ділянці 27,85 га за адресою АДРЕСА_1 . Надалі цей майновий комплекс викуплений громадянином ОСОБА_3 у членів КСП «Городенкаплемсервіс», що підтверджується свідоцтвом на право власності серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2012 року, та згодом передане ним до майнового фонду Приватного агропромислового підприємства «Городенкаплемсервіс», керівником якого і є позивач.

Рішенням Городенківської міської ради № 2531 від 22 вересня 2015 року надано дозвіл ПАП «Городенкаплемсервіс» на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в АДРЕСА_1 площею 27,85 га для обслуговування нежитлових будівель з метою отримання її в оренду терміном на 49 років; зобов`язано ПАП «Городенкаплемсервіс» скласти угоду з проектною організацією на виготовлення без зволікань технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в АДРЕСА_1 площею 27,85 га для обслуговування цілісного майнового комплексу і в термін не більше 6 (шести) місяців подати на розгляд і затвердження сесії міської ради.

Отже, органу місцевого самоврядування Городенківській міській раді, яка 22 вересня 2015 року видала дозвіл ПАП «Городенкаплемсервіс», керівником якого є ОСОБА_3 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в м. Городенка, було відомо про те, що земельна ділянка, яка раніше перебувала в користуванні КСП «Горденкаплемсервіс» перейшла в користування ПАП «Городенкаплемсервіс», в межах, визначених планом зовнішніх меж землекористування.

Згідно з пунктом «б» ч. 1 ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у самовільному зайнятті земельної ділянки, суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. Винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити.

Поняття самовільного зайняття земельної ділянки міститься у статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV та визначається як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки, як: - з об`єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; - відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; - відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; - такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена жодним нормативно-правовим актом України;- з суб`єктивної сторони - такі дії є винними.

Отже, використання земельної ділянки за відсутність правовстановлюючих документів є ознакою самовільного зайняттям вказаної земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 22 листопада 2010 року у справі №3-27г10, Верховного Суду 13 березня 2018 року №397/1142/17 (2-а/397/48/17) (провадження №К/9901/327/18).

Згідно ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з приписами ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Апеляційний суд, оцінюючи висновки суду першої інстанції, враховує ту обставину, що в провадженні Городенківського районного суду з 15 жовтня 2015 року перебувала справа за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області до КСП «Городенкаплемсервіс», ОСОБА_3 , Городенківської міської ради про розірвання договору купівлі-продажу майнового комплексу за № 1354 від 12 липня 2012 року, скасування свідоцтва на право власності серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2012 року на нерухоме майно та повернення майна у державну власність. Рішенням суду від 25 вересня 2017 року, що набрало законної сили 14 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Отже, станом на момент проведення відповідачем перевірки земельної ділянки та прийняття оскарженої постанови, право приватної власності позивача було оспорено в суді, що з об`єктивних мотивів перешкоджало йому в оформленні необхідних правовстановлюючих документів. Разом з тим, позивачу не було заборонено на той час користуватись згаданою вище земельної ділянкою. Аналіз цих обставин зумовлює висновок про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зважаючи на відсутність вини, так як по суті позивач використовував належну йому земельну ділянку на праві приватної власності, яке хоч і було оспорено, однак не скасоване.

В контексті наведеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на суперечність таких наявним у матеріалах справи доказам.

Щодо покликань апелянта про невідповідність протоколу, наданого відповідачем суду першої інстанції, тому протоколу, який став підставою для прийняття оскарженої постанови, суд зазначає наступне.

Нормою статті ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідач, беручи участь в судовому засіданні повинен обґрунтовувати правомірність свого рішення, не зважаючи на доводи, якими обґрунтовує свою позицію позивач. Слід звернути увагу, що позивач може й не володіти інформацією щодо усіх документів, які мають стосунок до адміністративного спору, а тому відповідач, як учасник справи, повинен на власний розсуд визначати обсяг документів та доказів, які необхідні йому для відстоювання своєї правової позиції. Суд же при цьому оцінює кожен доказ та робить відповідні висновки на їх ґрунті. Тому, колегія суддів відхиляє згадані вище доводи апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції було надано оцінку поданим відповідачем доказам.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції в частині висновків щодо відсутності у державного інспектора повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду адміністративних матеріалів.

Відповідно до статті 188 ЗК України, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно з підпунктом 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, та визначено, що Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 910-р погоджено пропозицію Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» функцій і повноважень Державної інспекції сільського господарства, що припиняється, із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з пунктом 30, 31 частини четвертої Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308 (далі - Положення), Головне управління здійснює державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, обстежує земельні ділянки, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття.

Відповідно до частини шостої Положення посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі визначенні статтею 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» Згідно статті 10 Закону державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема:

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Враховуючи наведене, при проведенні перевірок за дотриманням вимог земельного законодавства державні інспектори з контролю за використанням і охороною земель в Івано-Франківській області діють виключно в межах наданих їм чинним законодавством повноважень. Також, діяльність державних інспекторів з контролю за використанням і охороною земель регламентується Інструкцією з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель І дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.01.2017 № 6 (далі - Інструкція).

Відповідно до частини другої Розділу І вказаної вище Інструкції вимоги Інструкції є обов`язковими для виконання державними інспекторами V сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастру) та її територіальних органів (далі - державні інспектори), яким відповідно до законодавства України надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення, які діють як державні інспектори сільського господарства відповідно до статті 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, беручи до уваги наведене вище, Головне управління наділене повноваженнями щодо здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, обстеження земельних ділянок, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття. Отже при здійсненні заходів державного контролю у цьому спорі державний інспектор ОСОБА_4 . діяв в межах наданих йому повноважень, а тому висновки суду першої інстанції в частині відсутності повноважень щодо складання протоколу про адміністративні правопорушення та розгляд адміністративних справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності є помилковим.

Разом з тим зазначений помилковий висновок суду першої інстанції не є визначальною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки саме встановлення відсутності вини у діях позивача є визначальною підставою, на якій ґрунтується висновок суду про задоволення позовних вимог, а тому, за наявних обставин колегія суддів вбачає підстави для зміни оскарженого рішення суду в частині мотивів для задоволення позовних вимог, шляхом виключення положень в частині відсутності у відповідача повноважень щодо складання протоколу про адміністративні правопорушення та розгляд адміністративних справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;.

Згідно ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміни в частині стягнення з відповідача судового збору з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задовольнити частково, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2019 року у справі № 342/1005/17 змінити в частині мотивів відмови у позові.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська