Справа № 480/4545/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 р.Справа № 480/4545/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Соп`яненко О.В.) від 27.02.2019 року (повний текст рішення складено 11.03.2019 року) по справі №480/4545/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шалигинське"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шалигинське", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати податкове повідомлення-рішення № в частині основної суми зобов`язання 316572 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 79143 грн., а також податкове повідомлення-рішення № в частині зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 39677 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи вказані податкові повідомлення-рішення в оскаржуваній частині, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про наявність в діях позивача порушення вимог діючого законодавства. Зазначив, що висновки податкового органу про реалізацію позивачем сільськогосподарської продукції власного виробництва за цінами нижчими ніж ціни, які підлягають державному регулюванню та нижчими від собівартості, не відповідають фактичним обставинам. Вказує, що встановлені законом ціни застосовуються лише в межах організованого аграрного ринку України, а тому застосування інтервенційних цін до позивача, який проводить операції за межами Аграрної біржі, не відповідає вимогам закону. Також вказує, що оскільки позивачем самостійно виготовлені товари, а саме пшениця різних класів, реалізовувались за цінами вищими від собівартості, то висновок податкового органу в цій частині є помилковим.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 року форми "Р" № в частині збільшення суми зобов`язання з податку на додану вартість на 316 572,00 грн. та в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 79143,00 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 року форми "В4" № в частині зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість на 39677,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 6530,88 грн., сплачений при зверненні до суду.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Шалигинське" у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що в ході перевірки встановлено факт реалізації підприємством сільськогосподарської продукції (пшениці), що підлягає державному регулюванню за цінами, що є меншими ніж встановлені мінімальні інтервенційні ціни, в результаті чого було занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість всього на суму 330081 грн. Зазначив, що відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (далі ПК України) та Порядку заповнення податкової накладної, ТОВ «Шалигинське» повинно було скласти податкові накладні на суму перевищення ціни реалізації товарів, що підлягають державному регулювання над фактичною ціною її постачання на загальну суму податку на додану вартість 330081 грн. та включити ці суми податку на додану вартість до податкового зобов`язання відповідних періодів, відобразивши у рядку 1.1 «операції, що оподатковуються за основною ставкою» загальної податкової декларації з податку на додану вартість, що зроблено не було. Крім того, згідно розрахунку донарахованого грошового зобов`язання по податку на додану вартість визначеного податковим повідомленням-рішенням від 25.10.2018 № сума збільшеного грошового зобов`язання за встановлене перевіркою порушення позивачем абзацу 2 пункту 188.1 статті 188 ПК України, а саме реалізації власної сільськогосподарської продукції (пшениці) за цінами нижчими, ніж ціни, які підлягають державному регулюванню складала 362990 грн., у тому числі основного платежу 290392 грн. та штрафної санкції - 72598 грн. При цьому, рішенням суду вищевказане податкове повідомлення-рішення скасовано в частині збільшення суми зобов`язання з податку на додану вартість на 316572 грн. та в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 79143 грн.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками ГУ ДФС у Сумській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Шалигинське» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт перевірки від 16.10.2018 №7014/18-28-14-02/03778295/95.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, зокрема:

- абз.2 п. 188.1 ст.188, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 313328 грн., в т.ч. за вересень 2015 року на суму 61841 грн.; жовтень 2015 року на суму 84726 грн.; листопад 2015 року на суму 129021 грн.; травень 2016 року на суму 32621 грн.; червень 2016 року на суму 5119 грн. та завищено суму від`ємного значення відображену у рядку 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» за червень 2018 року у сумі 47900 грн.

- п.п. «а» п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 200.1 ст. 200, п. 209.2 ст. 209 та п. 13 ст.1 підрозділу 2 розділу XX ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за листопад 2015 року на суму 26180 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, 25.10.2018 року ГУ ДФС у Сумській області винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № про збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на 339508 грн., застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 84877 грн.;

- № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 47900 грн.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю податкового повідомлення-рішення № в частині основної суми зобов`язання 316572 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 79143 грн., а також податкового повідомлення-рішення № в частині зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 39677 грн., звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність висновків відповідача про вчинення позивачем порушень податкового законодавства в частині реалізації у спірний період пшениці, оскільки контролюючим органом не подано будь-яких доказів встановлення граничних чи фіксованих цін у 2015-2016 роках, зокрема на пшеницю, реалізація якої здійснювалась позивачем, та продаж такої продукції зі цінами нижчими від встановлених. Разом з тим, суд дійшов висновку про ненадання позивачем доказів на спростування висновків відповідача про реалізацію самостійно вирощеної худоби та молока за цінами, що є нижчими від собівартості цих товарів. Відповідно до розрахунку, наведеного відповідачем у відзиві на позов, по операціях з реалізації товарів за цінами, що за висновком відповідача є меншими за регульовані, позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на 330081 грн. та зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість на 47900 грн. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у межах заявлених ним позовних вимог, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.10.2018 № в частині збільшення суми зобов`язання з ПДВ на 316572 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 79143 грн.; № в частині зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість на 39677 грн.

Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 ст.14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Підпункт 14.1.219 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначає, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (підпункт 14.1.218 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, у розумінні норм ПК України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування податку на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка у свою чергу повинні відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Господарського Кодексу України, державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення".

Згідно п. 1 ст. 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення", державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення", державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом: 1) установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); 2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Статтею 3 Закону України Про державну підтримку сільського господарства в Україні визначено, що держава здійснює регулювання гуртових цін окремих видів сільськогосподарської продукції (далі - державне цінове регулювання), встановлюючи мінімальні та максимальні інтервенційні ціни, а також застосовуючи інші заходи, визначені цим Законом, при дотриманні правил антимонопольного законодавства та правил добросовісної конкуренції.

Зміст державного цінового регулювання полягає у здійсненні Аграрним фондом державних інтервенцій в обсягах, що дозволяють встановити ціну рівноваги (фіксінг) на рівні, не нижчому за мінімальну інтервенційну ціну та не вищому за максимальну інтервенційну ціну. Держава не здійснює цінове регулювання за межами організованого аграрного ринку України.

Об`єктами державного цінового регулювання є такі види сільськогосподарської продукції (товарів): пшениця тверда; пшениця м`яка; зерно суміші пшениці та жита (меслин); кукурудза; ячмінь; жито озиме; жито ярове; горох; гречка; просо; овес; соя; насіння соняшнику; насіння ріпаку; насіння льону; шишки хмелю; цукор-пісок (буряковий); борошно пшеничне; борошно житнє; м`ясо та субпродукти забійних тварин та птиці; молоко сухе; масло вершкове; олія соняшникова.

Відповідно до ринкової кон`юнктури Кабінет Міністрів України запроваджує державне цінове регулювання окремих об`єктів, визначених підпунктом 3.3.1 цього Закону. Перелік таких об`єктів визначається за результатами моніторингу аграрного ринку та підлягає офіційному оприлюдненню не пізніше ніж за 30 календарних днів до початку маркетингового періоду.

Якщо перелік об`єктів державного цінового регулювання не сформовано або офіційно не оприлюднено в зазначений строк, діє перелік об`єктів для попереднього маркетингового періоду.

На кожний вид сільськогосподарської продукції (товар), визначений відповідно до стандартів і який є об`єктом державного цінового регулювання, встановлюються мінімальні або максимальні інтервенційні ціни.

Будь-яких доказів встановлення граничних чи фіксованих цін у 2015-2016 роках, зокрема на пшеницю, реалізація якої здійснювалась позивачем, та продаж такої продукції зі цінами нижчими від встановлених відповідачем не подано.

Крім того, встановлений механізм державного регулювання цін за допомогою мінімальних і максимальних інтервенційних цін, який регламентований Законом України Про державну підтримку сільського господарства в Україні, здійснюється лише в межах організованого аграрного ринку.

Організований аграрний ринок - сукупність правовідносин, пов`язаних з укладенням і виконанням цивільно-правових договорів, предметом яких є сільськогосподарська продукція за стандартизованими умовах та реквізитами біржових договорів (контрактів) та правилами Аграрної біржі (пункт 2.12. ст..2 Закону України Про державну підтримку сільського господарства в Україні).

Тобто правила, які встановлені Аграрною біржою, поширюються на взаємини її учасників. Тому інтервенційні ціни не можуть застосовуватися до продавців сільськогосподарських товарів, які здійснювали реалізацію сільськогосподарських товарів за межами Аграрної біржі.

Колегія суддів відхиляє посилання податкового органу на Накази Міністерства аграрної політики та промисловості України від 29.07.2015 № 292, від 14.09.2016 № 305 та Методику визначення мінімальної та максимальної інтервенційної ціни об`єкта державного цінового регулювання, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року № 159, оскільки вони видані на виконання Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», а відтак не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.02.2019 року по справі №818/309/18.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно ст.11 Закону України Про ціни і ціноутворення, вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Відповідно п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Таким чином, податкове законодавство для цілей оподаткування податком на додану вартість містить чітко визначені поняття ціни, що застосовуються для такого оподаткування, при цьому поняття середніх цін на товар, як і право їх використання для цілей оподаткування податком на додану вартість, податковим кодексом не передбачено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем необґрунтовано зроблено висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 330081 грн. внаслідок реалізації позивачем у перевіряємий період сільськогосподарської продукції власного виробництва за цінами нижчими, ніж ціни, які підлягають державному регулюванню, а відтак безпідставно визначено суму грошового зобов`язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що оскільки позивачем не було надано доказів для спростування висновків відповідача про реалізацію самостійно вирощеної худоби та молока за цінами, що є нижчими від собівартості цих товарів, то висновки податкового органу про порушення позивачем в цій частині вимог діючого законодавства є правомірними, а нарахування суми грошового зобов`язання законним.

З приводу решти встановлених порушень, які слугували підставами визначення позивачу суми грошового зобов`язання, а саме, відсутність реального характеру взаємовідносин позивача із ПП «Євро Агро Дістріб`юшен», зокрема, у зв`язку з наявністю вироку щодо посадової особи підприємства, яким визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано жодних належних та допустимих доказів відсутності факту вказаного порушення.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Позивачем апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено не було.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновків податкового органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 330081 грн. внаслідок реалізації у перевіряємий період сільськогосподарської продукції власного виробництва за цінами нижчими, ніж ціни, які підлягають державному регулюванню, а відтак безпідставно визначено суму грошового зобов`язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В решті спірні податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.

Проте, погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції, який був покладений в основу оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що судом було неправомірно визначено суму, в якій податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 форми "Р" № підлягає скасуванню у судовому порядку.

Так, згідно наданого відповідачем розрахунку вищевказаного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом за порушення абз.2 п. 188.1 ст.188 ПК України, а саме реалізацію самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами нижчими, ніж ціни, які підлягають державному регулювання, збільшено суму зобов`язання з податку на додану вартість на 290392 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 72598 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково скасовано податкове повідомлення-рішення в більшому розмірі, а саме, в частині збільшення суми зобов`язання з податку на додану вартість на 316572,00 грн. та в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 79143,00 грн.

Висновків щодо необхідності скасування податкового повідомлення-рішення у більшому розмірі судом не вказано та відповідних розрахунків наведено не було.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення адміністративного позову ТОВ "Шалигинське" про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 25.10.2018 форми "Р" № в частині збільшення суми зобов`язання з податку на додану вартість на 26180 грн. (316572 грн. 290392 грн.) та в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 6545 грн. (79143 грн. - 72598 грн.) із прийняттям в цій частині нового судового рішення про відмову в їх задоволенні.

В іншій частині рішення суду скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року по справі №480/4545/18 скасувати в частині задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Шалигинське" про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 25.10.2018 форми "Р" № в частині збільшення суми зобов`язання з податку на додану вартість на 26180 грн. та в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 6545 грн.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаної частини позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 01.08.2019 року.