Справа № 140/1983/19
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7728/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 140/1983/19 (рішення ухвалено в м. Луцьку, головуючий суддя Ковальчук В.Д., ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 25.06.2019 звернувся в суд із адміністративним позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 07.05.2019 ВП №50817719 на сум 8346,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.05.2019 ним через засоби поштового зв`язку отримано постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловського Романа Олеговича про стягнення виконавчого збору від 07.05.2019 на суму 8346,00 грн. по ВП № 50817719.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення Господарського суду Волинської області від 26.01.2016 по справі № 903/1260/15 ним було виконано добровільно і в повній мірі про що свідчить підписаний акт приймання-передачі щодо повернення Луцькій міській раді земельної ділянки площею 40 кв.м., кадастровий № НОМЕР_1 , розташованої за адресою м. Луцьк, вул АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , у стані, придатному для подальшого використання. Апелянт також зазначає, що він не отримував постанову від 14.04.2016 про відкриття виконавчого провадження щодо повернення земельної ділянки, а тому не мав можливості у 2016 році добровільно повернути земельну ділянку. Лише в лютому 2019 року дізнавшись про наявне виконавче провадження негайно та добровільно повернув дану ділянку про що свідчить акт прийому-передачі від 11.02.2019.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Від відповідача 29.07.2019 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Також, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Русинчуком Р.М. постановою від 14.04.2016 було відкрите виконавче провадження з виконання наказу №903/1260/15-1 виданого 21.03.2016 Господарським судом Волинської області.

Наказом Господарського суду Волинської області було зобов`язано ФОП Москвича ОСОБА_2 . ОСОБА_3 повернути Луцькій міській раді земельну ділянку площею 40 кв.м., кадастровий номер № НОМЕР_1 , розташованої за адресою АДРЕСА_2 , у стані, придатному для подальшого використання (а.с. 38).

Пунктами 2, 3 постанови постановлено боржнику самостійно виконати рішення господарського суду у семиденний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Ледвовком В.М. виконавче провадження було передано Другому відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.36).

Судом встановлено, що 11.02.2019 ФОП ОСОБА_1 було повернуто Луцькій міській раді земельну ділянку площею 40 кв.м., кадастровий номер № НОМЕР_1 , розташованої за адресою АДРЕСА_2 , згідно акта приймання-передачі земельної ділянки від 11.02.2019 (а.с.5, 23).

07.05.2019 постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловським Р.О. було закінчено виконавче провадження (а.с. 15).

07.05.2019 державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Також, 07.05.2019 державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з ОСОБА_1 згідно частини 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати, а саме 8346 грн (а.с. 21-22).

Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору від 07.05.2019 ВП №50817719 на суму 8346,00 грн. та вважаючи, що він виконав рішення добровільно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач у строк наданий державним виконавцем добровільно судове рішення не виконав, а вчинення державним виконавцем дій та винесення рішень щодо виконання судового рішення, свідчить про примусове виконання рішення. При цьому, жодних підстав для звільнення позивача від сплати виконавчого збору, визначених ст. 27 Закону № 1404-VIII не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) і від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Так, вказане вище виконавче провадження було відкрито під час дії Закону № 606-XIV та продовжено під час дії Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV (в редакції діючій на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

При цьому, відповідно до частини сьомої розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Стаття 27 Закону №1404-VІІІ передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, ст. 40 Закону №1404-VІІІ передбачає, що закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є, зокрема, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», як це має місце у спірних правовідносинах, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Вказані правові позиції викладено Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2018 року у справі №816/823/17, від 13 лютого 2019 року у справі №295/13991/16-а, і відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на вищезазначені норми законодавства колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Як видно з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №51817719) на підставі наказу №903/1260/15-1, виданого 21.03.2016 Господарським судом Волинської області, винесена державним виконавцем 14.04.2016.

Матеріалами справи підтверджується, що вказане судове рішення виконано боржником 11 лютого 2019 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, що виконавчий збір не стягується, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки виконавче провадження відкрито 14 квітня 2016 року, а постанова суду виконана 11 лютого 2019 року, виконавчий збір підлягає стягненню з боржника.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом оскарження в цій справі є постанова державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 (боржника у виконавчому провадженні) виконавчого збору - від 07.05.2019 ВП №50817719 в сумі 8346,00 грн.

З огляду на встановлені в цій справі обставини, підставою її ухвалення слугувало те, що позивач не виконав вищевказаного документа у строк, який встановив державний виконавець для його добровільного виконання.

Водночас, апелянт посилається на те, що ним не було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, а відтак він не мав можливості у 2016 році добровільно виконати ріщення суду.

Однак, як видно зі змісту позовних вимог і контексту цього спору, позивач фактично не погоджується з правомірністю стягнення з нього виконавчого збору на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2016.

При цьому, правомірність винесення даної постанови від 14.04.2016 не є предметом розгляду даного спору.

Таким чином, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги твердження представника позивача про те, що його довірителю не було відомо про примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області, оскільки останній не отримав постанови про відкриття виконавчого провадження .

Колегія суддів також враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові №750/7624/17 від 07 березня 2018 року про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 07.05.2019 ВП №50817719 на суму 8346,00 грн прийнята правомірно, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 229, 242, 243, 246, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 140/1983/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. І. Мікула