Справа № 360/986/19
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року справа №360/986/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Міронова Г.М., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року (повний текст складено 03 квітня 2019 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/986/19 (суддя І інстанції - Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії за віком, -

В С Т А Н О В И В:

11.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.10.2018 про відмову у поновленні пенсії позивачу; - визнати бездіяльність відповідача щодо непоновлення пенсії позивачу протиправною; - зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 шляхом її призначення відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацію втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначено, що право громадян, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат, встановлено рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, яким були визнані неконституційними положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які забороняли виплату пенсії при виїзді на місце постійного проживання за кордон.

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 17.08.2001.

01.01.2004 при досягнення пенсійного віку та наявності 41 року страхового стажу позивачу призначено пенсію за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон Жовтневим управлінням ПФУ м. Луганська.

26.03.2009 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де прийнятий на консульський облік в консульському відділенні посольства України в Державі Ізраїль.

Починаючи з 2009 року і станом на сьогоднішній день позивач призначеної по закону пенсії не отримує.

09.10.2017 представники позивача звернулися до Пенсійного фонду України з заявою, в якій просили Пенсійний Фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглядати заяву по суті та направити її за належністю. Пенсійний фонд України листом від 26.10.2017 № 15100/Л-11 направив заяву про призначення пенсії позивачу з доданими документами, необхідними для призначення пенсії, до УПФУ в м. Сєвєродонецьку.

26.09.2017 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до УПФУ в м. Сєвєродонецьку особисту заяву позивача про поновлення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану. Заява була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій. Проте 09.10.2017 отримано відмову відповідача від 04.10.2017 № 16203/02-21 з підстав недотримання позивачем вимоги особистого звернення про поновлення пенсії, а документи надіслано поштою, відсутності повноважень представників позивача, що діють на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, передавати до управління особисту заяву про поновлення пенсії, відсутності пенсійної справи позивача у відповідача.

Рішенням суду у справі № 812/1067/18 від 27.06.2018 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 04 вересня 2017 року.

Рішенням відповідача від 09.10.2018 відмовлено ОСОБА_1 з огляду на наступне:

заявник не звернувся до управління особисто;

заявником не надано оригіналу паспорту або іншого документу, що засвідчує його вік.

заявником не надано документу, який посвідчує його особу на території України (паспорту громадянина України);

неможливо встановити факт відсутності іноземного громадянства;

заявником не підтверджено факт відсутності отримання пенсії в державі проживання;

заявник звернувся через представника за довіреністю до органу, що призначає пенсію, в якому ніколи не перебувала на обліку;

в управлінні відсутня пенсійна справа заявника та будь-які документи щодо призначення їй пенсії, оскільки пенсія йому в управлінні не призначалась, виплата її не припинялась;

заявником не надано будь-якого документа про місце фактичного проживання в межах України, що унеможливлює виплату пенсії навіть при наявності всіх підстав для її поновлення;

відсутній законодавчо встановлений механізм призначення (перерахунку, поновлення) та виплати пенсій пенсіонерам, які постійно проживають в державах, з якими не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення (зокрема, Ізраїль);

норми статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування по те, що право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні^ якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України на цей час неконституційними не визнані.

Позивач вважає таке рішення незаконним, оскільки повноваження представника оформлені довіреністю з печаттю та апостилем, а подаючи заяву через свого представника, позивач діяв у відповідності до діючого законодавства. Право громадянина на отримання пенсії не може бути пов`язано з такою умовою, як постійне місце проживання в Україні, а держава у відповідності до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право.

Оскільки з моменту припинення виплати пенсії (2009 рік) і до її поновлення пройшло більше 5 років, відповідно до статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення пенсії позивачу повинно бути здійснено шляхом її призначення знову на загальних підставах.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 360/986/19 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 09.10.2018 № 2018 про відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 шляхом її призначення відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку не перебуває та ніколи не перебував. 02.11.2017 на адресу УПФУ в м. Сєвєродонецьку надійшов лист Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 26.10.2017 № 15100/св-11, до якого було додане звернення ОСОБА_2 та копії документів, доданих до його звернення, а саме: копія довіреності, копія паспорта на ім`я позивача (дійсний до 17.08.2011), копія трудової книжки позивача та копія заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії.

За наслідками розгляду вказаного звернення відповідач листом від 10.11.2017 № 281/1/Я-8 надав роз`яснення ОСОБА_2 про необхідність надання певних документів, які до теперішнього часу надані не були.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року у справі №812/1067/18 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву позивача про призначення/перерахунок пенсії від 04.09.2017 року.

На виконання цього рішення суду, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області розглянуло заяву позивача про призначення пенсії від 04.09.2017 та прийняло рішення про відмову в поновленні пенсії від 09.10.2018 № 2018.

Представником позивача на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та 26.03.2009 прийнятий на консульський облік в консульському відділі Посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданим 17.08.2001 органом 1200 (т.1 арк.спр. 50-53).

До виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Луганським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 812/1067/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії за віком.

За результатами розгляду вказаної справи судом прийнято рішення від 27.06.2018 (набрало законної сили 26.09.2018), за яким позов задоволено частково; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 04 вересня 2017 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, в судовому рішенні встановлено наступне (т. 1 арк. спр. 121-122).

Позивач ОСОБА_1 звернувся через уповноваженого за нотаріально посвідченою довіреністю представника до Управління Пенсійного фонду України із апостильованою заявою від 04.09.2017 про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив поновити йому пенсію з 26.09.2009.

Листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 26.10.2017 № 15100/св-11 заяву ОСОБА_1 направлено до УПФУ в м. Сєвєродонецьку для розгляду по суті.

Листом від 04.10.2017 № 16203/02-21 відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідно до п. 1 Порядку № 22-1 заяви на поновлення пенсії, якщо виплату пенсії було припинено, подаються пенсіонерами (законними представниками) особисто до органів Пенсійного фонду України. Поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускається. ОСОБА_1 не перебував і не перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку, ніяких документів та пенсійної справи ОСОБА_1 в управлінні немає, оскільки пенсія призначалась та було припинено виплату пенсії з 2009 року на момент виїзду за кордон не в УПФУ в м. Сєвєродонецьку. Отже, оскільки представник не звернувся до спеціалістів відділу обслуговування громадян відповідно до зазначених нормативних документів, заява вважається не поданою відповідно до встановленого Порядку подання документів до органів Пенсійного фонду України. Зазначено, що цей лист не є рішенням або відмовою в поновленні пенсії.

29.09.2017 представник позивача за довіреністю прибула до УПФУ в м. Сєвєродонецьку та залишила у приймальні заяву та копії документів, які надіслано Пенсійним фондом України, що визнається сторонами, та підтверджується доповідною запискою від 29.09.2017.

Проте, листом від 10.11.2017 № 281/Я-8 відповідач повідомив представника позивача про те, що поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускається; ОСОБА_1 не перебував і не перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку, ніяких документів та пенсійної справи ОСОБА_1 в УПФУ в м. Сєвєродонецьку немає, оскільки пенсія призначалась та було припинено виплату пенсії з 2009 року на момент виїзду за кордон не в УПФУ в м. Сєвєродонецьку. Отже, так як ОСОБА_1 не звернувся до спеціалістів відділу обслуговування громадян відповідно до вищезазначених нормативних документів, заява вважається не поданою відповідно до встановленого Порядку подання документів до Пенсійного фонду України. Зазначено, що цей лист не є рішенням або відмовою в поновленні пенсії.

На виконання рішення суду у справі № 812/1067/18, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області розглянуло заяву позивача про призначення пенсії від 04.09.2017 та прийняло рішення про відмову в поновленні пенсії від 09.10.2018 № 2018 (т. 1 арк. спр. 138-142).

В обґрунтування вказаного рішення, відповідач посилається на те, що поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускається; ОСОБА_1 не перебував і не перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку, ніяких документів та пенсійної справи ОСОБА_1 в УПФУ в м. Сєвєродонецьку немає, оскільки пенсія призначалась та було припинено виплату пенсії з 2009 року на момент виїзду за кордон не в УПФУ в м. Сєвєродонецьку. Отже, так як ОСОБА_1 не звернувся до спеціалістів відділу обслуговування громадян відповідно до вищезазначених нормативних документів, заява вважається не поданою відповідно до встановленого Порядку подання документів до Пенсійного фонду України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, суд робить висновок, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії. Підстави для поновлення конституційного права на виплату пенсії виникли після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Суд звертає увагу, що до УПФУ в м. Сєвєродонецьку звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Отже, після отримання відповідної заяви від позивача про поновлення виплати пенсії відповідач повинен був розглянути цю заяву та прийняти мотивоване рішення, у разі необхідності - у відповідності з вимогами пункту 4-2 Порядку № 22-1 вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

За наслідками повторного розгляду заяви позивача на підставі судового рішення у справі № 812/1067/18 відповідач прийняв рішення про відмову в поновленні її виплати.

Щодо доводів відповідача про те, що пенсійна справа позивача не була передана до УПФУ і що її відсутність унеможливлює поновлення його пенсії судом відхиляються з огляду на те, що позивачем були надані необхідні документи для обчислення пенсії, а за необхідності відповідач має право відповідно до Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднанні управління, яке затверджене постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014, відповідно до п.п. 2п.6 якого - УПФУ має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Щодо відсутності документів на підтвердження реєстрації позивача на території України за місцезнаходженням відповідача суд зазначає наступне. Згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Твердження відповідача про ненадання позивачем паспорту громадянина України спростовуються наступним. Судом встановлено, що представниками позивача було надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який засвідчений нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого у свою чергу підтверджена печаткою апостиль, відповідно до Гаазької конвенції, до якої Україна приєдналася 23.12.2003р. В паспорті, який було пред`явлено Позивачем зазначено дату його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , також в паспорті міститься відмітка, що позивач перебуває на консульському обліку в Державі Ізраїль, що повністю відповідає вимогам, зазначеним у Порядку № 22-1 щодо підтвердження віку Позивача та його місця проживання.

Крім того, судом також відхиляються доводи відповідача про відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, оскільки не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, позивач набув право на поновлення виплати пенсії.

Проте суд першої інстанції припустився помилки, не врахувавши наступне.

Згідно частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як на час подання цього позову, так і на момент прийняття судом оскаржуваного рішення відповідно до частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З позовом до суду позивач звернувся 11.03.2019 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду), хоча ставить питання про порушення його прав за час, більший ніж шість місяців.

Позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися ще у 2009 році.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом щодо частини своїх вимог. Тому вимоги позивача за період з 2009 року до 11.09.2018 (тобто за час, який передував шестимісячному терміну до моменту звернення до суду) підлягають залишенню без розгляду, а рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог - скасуванню. За період з 11.09.2018 судове рішення має бути залишено без змін.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 30.01.2018 у справі № 408/2861/17-а, від 17 серпня 2018 року у справі № 667/1514/16-а, від 18 липня 2018 року у справі № 263/3644/17.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, неправильно застосував норми процесуального права, тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 360/986/19 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 360/986/19 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії за віком - скасувати в частині вирішення позовних вимог за період з 2009 року до 11.09.2018 року, а в цій частині позов залишити без розгляду.

В решті рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 360/986/19, зокрема, в частині задоволення позовних вимог з 11.09.2018 року - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко