Справа № 520/2591/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Старосєльцева О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 р. Справа № 520/2591/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року, повний текст складено 28.05.2019 року, по справі № 520/2591/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 4 від 10.10.2018р., яким збільшено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму у розмірі 101 227,11 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 25 306,78 грн., та № 4 від 10.10.2018р. щодо застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 510 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 р. позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України від 10.10.2018 року № 4, від 10.10.2018 року № 4.

Головне управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначає про помилковість висновків суду у зв`язку з тим, що будівля літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м. є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт перевірки від 28.08.2018 року №3612/20-40-14-14- 09/05404268 (а.с. 19-28).

Згідно висновків акту перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п.п.266.2.1 п.266.2, п.п.266.3.3, п.п. 266.7.5 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, яке полягає у допущенні заниження податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 101.227,11 грн., допущенні неподання до контролюючого органу декларацій з податку на майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2017 роки у термін до 20.02.2015 року, 20.02.2016 року та 20.02.2017 року відповідно.

10.10.2018 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення (а.с. 33-34):

- №4 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 126.533,89 грн. (основний платіж 101.227,11 грн., штраф 25.306,78 грн.);

- №4 про застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 510,00 грн.

Вважаючи неправомірними податкові повідомлення-рішення, позивач оскаржив їх в досудовому порядку. Рішенням ДФС України від 19.12.2018 року № 41010/6/99-99-11-06-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями відповідача, оскаржив їх в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в розумінні п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єкт позивача не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 266 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Буквальний аналіз пункту «є`підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Отже, застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.03.2004 року, позивач є власником нежитлових будівель літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м., літ. "Б-1" площею 217,3 кв.м., літ. "В-1" пл. 214,6 кв.м., літ. "Г-1" площею 2360,8 кв.м., літ."Д-1" пл.1804,4 кв.м. за адресою: м.Харків, пр.Ілліча (нині-Ново-Баварський), 120-А (а.с.40).

Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення заводоуправління літ "А-2" заг. площею 1738,7 кв.м. дане нежитлове приміщення значиться як - виробничий будинок.

Однак, згідно акту перевірки відповідачем обчислено за дану нежитлову будівлю податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки як за будівлі офісні, а саме: у 2015р. - 1.218грн.*0,7%, у 2016р. - 1378*1,4, з 01.01.2017р. по 28.02.2017р. - 3200*14%*0,5, з 01.03.2017р. - 3200*1,0%, тобто на думку владного органу, встановлено заниження ПАТ "ХЕРМЗ" податку на загальну суму 101.227,11 грн., у зв`язку із його не нарахуванням за 2015р. - 14.831,11 грн., за 2016р. - 33.539,52 грн., за 2017р. - 52.856,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності позивача належить: виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва (28.92), виробництво машин та устаткування для виготовлення харчових продуктів і напоїв, перероблення тютюну (28.93), виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у (25.99), інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (47.99), вантажний автомобільний транспорт (49.41), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що нежитлова будівля літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м. є нежитловим приміщенням, що входить до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовується для забезпечення промислового виробництва.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини розміщення у виробничій будівлі структурних підрозділів суб`єкта господарювання, які призначені для забезпечення виробничого процесу, не можуть бути кваліфіковані як використання офісних приміщень.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що будівля літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м. не є будівлею виробничої промисловості.

Таким чином, будівля літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м. в розумінні п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Стосовно донарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з п. 12.3.4 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З урахуванням наведених правових норм, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що застосування до позивача податку за нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015р. є помилковим, оскільки рішення Харківської міської ради від 21.01.2015р. №1793/5р "Про внесення змін до рішення 4 сессії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011р. №126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України", яким було встановлено ставки податку, прийняте 21.01.2015р, тобто після 15 липня 2014 року.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив докази по справі, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 по справі № 520/2591/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов