Справа № 460/1256/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2019 року м. Рівне №460/1256/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача від 13.05.2019 № Ф-23636-17 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 21030,90грн. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про доповнення підстав позову, обґрунтовані тим, що сума єдиного внеску зазначена в оспорюваній вимозі обчислена за період 2015 2018 роки. Однак, відповідачем при обрахунку недоїмки не враховано, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець, тобто не здійснював підприємницької діяльності, та до 03.02.2017 працював юрисконсультом в ПАТ «Укртелеком» як найманий працівник, яке здійснювало сплату за нього єдиного внеску, а тому в розумінні чинного законодавства був застрахованою особою. Крім того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі № 460/126/19, яке набрало законної сили, позов до ГУ ДФС у Рівненській області задоволено: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.01.2019 №Ф-21376-17 у розмірі 13362,36грн. З дати ухвалення рішення та набрання ним законної сили позивач не поновлював право на зайняття адвокатською діяльністю. Проте, відповідач прийняв рішення, обчислив та надіслав сформовану на підставі лише даних інформаційної системи органу доходів і зборів вимогу про сплату недоїмки. Вказане вище свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що станом на 13.05.2019 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2018 роки та за перший квартал 2019 року на суму 21030,90грн, яка ним не погашена. Позивач в розумінні чинного законодавства є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як особа, яка провадять незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність). Підстав звільнення від сплати єдиного внеску, в тому числі при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності, чинним законодавством не передбачено. У зв`язку з наявною заборгованістю та відповідно до вимог чинного законодавства відповідачем було сформовано оспорювану вимогу. Вважає, що оспорювана вимога винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену в позовній заяві, та вважає, що твердження відповідача викладені у відзиві на позов є необґрунтованими.

Ухвалою суду від 31.05.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний судом строк позивач допущені недоліки усунув.

Ухвалою суду від 13.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03.07.2019 судом постановлено ухвалу, якою заяву позивача про доповнення підстав позову прийнято до розгляду. Разом з тим, зобов`язано Рівненську філію ПАТ "Укртелеком" в триденний строк з дня отримання вказаної ухвали подати до суду інформацію про сплату підприємством єдиного внеску за найманого працівника ОСОБА_1 за період його роботи з 01.01.2015 по 03.02.2017, а також докази на підтвердження відповідної інформації. Крім того, судом постановлено ухвалу, якою відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 08.07.2019 залишено без розгляду клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 29.01.2015 здійснює адвокатську діяльність як самозайнята особа (а.с.34-35).

Разом з тим, у період з 04.02.2009 по 03.02.2017 ОСОБА_1 працював в ПАТ «Укртелеком» юрисконсультом (а.с.41). У зв`язку з чим ПАТ «Укртелеком» було сплачено за ОСОБА_1 єдиний внесок за вказаний період, що підтверджується листом ПАТ «Укртелеком» від 09.07.2019 289/90 (а.с.85).

13.05.2019 ГУ ДФС у Рівненській області сформовано вимогу №Ф-23636-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 21030,90грн (а.с.10).

Вважаючи таку вимогу контролюючого органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 3 Закону №2464-VI, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (ч.1).Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (ч.2).

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності (абз.1).

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (абз.2).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність індивідуально з 29.01.2015, свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю у період з 29.01.2015 по 13.05.2019 не зупинялося, при цьому він не зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 04.02.2017 не працює як найманий працівник в будь-якому підприємстві (а.с.13, 34-35, 41), а тому в розумінні чинного законодавства позивач є особою, яка провадять незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність).

Оскільки позивач як особа, яка провадять незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність),то в силу вимог Закону №2464-VI, він є платником єдиного внеску.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI).

Тобто обов`язок своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску Законом №2464-VI покладено на платника такого внеску, а не на контролюючий орган.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення недоїмки), єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Водночас, абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI передбачено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Разом з тим, з 01.01.2018 Законом України від 03.10.2017 за №2148-VIII внесено зміни до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI щодо звітного періоду змінивши його з року на квартал.

Таким чином, як до 01.01.2018, так і після, Законом №2464-VI на платника єдиного внеску, який перебуває на загальній системі оподаткування, покладено обов`язок визначення та сплати єдиного внеску не залежно від того, отримано ним дохід у звітному періоді, чи ні.

Пунктом 1 Розділу 1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі Інструкція №449) встановлено, що дана Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Згідно з п.3 Розділу ІІІ Інструкції № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У 2017 році мінімальний страховий внесок складав 704,00грн, що становить 22% від мінімальної заробітної плати (3200), у 2018 році - 819,06грн (22% від 3723), а у 2019 році - 918,06грн (22% від 4173).

Відповідно до абз. 3 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI (в редакції, чинній до на момент виникнення недоїмки), платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Згідно з абз.3 ч.8 ст.9Закону №2464-VI (в редакції, чинній після 01.01.2018), платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відтак, платник єдиного внеску, який перебуває на загальній системі оподаткування, у 2017 році має обов`язок зі сплати єдиного внеску в сумі 8448,00грн (704х12) з терміном сплати до 09.02.2018; у 2018 році - 9828,72?грн, яка сплачується щоквартально по 2457,18грн (819,06х3) з терміном сплати до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, а у 2019 році - 11016,72?грн, яка сплачується щоквартально по 2754,18грн (918,06?? х3) з терміном сплати до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. ???

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Як вбачається з інтегрованої картки платника (а.с.47-51), станом на дату формування оспорюваної вимоги, 13.05.2019, у позивача наявна заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску за 2017-2018 роки та за перший квартал 2019 року на суму 21030,90грн.

Відтак, оспорювана вимога від 13.05.2019 № Ф-23636-17 прийнята відповідачем саме з підстав наявності у позивача недоїмки з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 в сумі 21030,90грн, а не за період 2015 2018 роки, як стверджує позивач.

Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що єдиний внесок за січень 2017 року було сплачено за позивача ПАТ «Укртелеком» (а.с.85), а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 704грн. підлягають до задоволення.

Водночас, доказів сплати ОСОБА_1 єдиного внеску за період з лютого 2017 року по грудень 2018 року та перший квартал 2019 року в сумі 20326,90грн (21030,90-704), як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність), позивачем суду не надано.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, оскаржувана вимога в частині нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на суму 20326,9?0грн, сформована контролюючим органом правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

При цьому, посилання позивача на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі № 460/126/19 (а.с.16-18) суд вважає безпідставним, оскільки вказане судове рішення стосується ОСОБА_2 , в той час, як позивачем у даній адміністративній справі є ОСОБА_1 , а тому обставини, встановлені зазначеним судовим рішенням жодним чином не впливають на права, обов`язки чи інтереси позивача, та, як наслідок, не можуть бути доказом протиправності оспорюваної вимоги у даній адміністративній справі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судового збору в сумі 768,40грн, що підтверджується квитанцією від 11.06.2019 №96 (а.с.26).

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог судові витрати позивача підлягають відшкодуванню в сумі 25,74грн.

Керуючись статтями 241-246, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області № Ф-23636-17 від 13 травня 2019 року в частині сплати боргу (недоїмки) в сумі 704 (сімсот чотири) гривні.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області № Ф-23636-17 від 13 травня 2019 року в частині сплати боргу (недоїмки) в сумі 20326,90грн (двадцять тисяч триста двадцять шість гривень 90 копійок) відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 25 (двадцять п`ять) гривень 74 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Суддя Комшелюк Т.О.