Справа № 540/273/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/273/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новокаховської міської ради Херсонської області про визнання протиправним та скасувати пункт 2 та пункт №3 рішення 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 від 26.04.2018 року "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 2 та пункт 3 рішення 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 від 26.04.2018 року "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка в зв`язку із наміром набути у власність земельну ділянку комунальної форми власності площею 5467 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було подано 12.06.2017р. письмову заяву в порядку ст. 128 Земельного Кодексу України до Новокаховської міської ради Херсонської області (далі - відповідач, Новокаховська міськрада) в якій просила :

- прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для продажу у спільну часткову власність (шляхом викупу) ОСОБА_1 - 1/2 (частка земельної ділянки) та ОСОБА_2 - 1/2 (частка земельної ділянки) стосовно земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5467 га за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

- продати фізичним особам, громадянам України, ОСОБА_1 (частка 1/2) та ОСОБА_2 (частка 1/2) у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,5467 га, яка розташована на території Новокаховської міської ради Херсонської області, у місті Нова Каховка, по вул.Ентузіастів, 1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

За заявою ОСОБА_1 від 12.06.2017р. рішення про продаж земельної ділянки не прийнято, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЗК України, на її думку, позбавляє можливості укласти з міською радою відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки відповідно до цієї норми права лише рішення міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Натомість, листом від 08.08.2017р. за вих. № 17/2822 Новокаховська міська рада Херсонської області надала їй відповідь на заяву від 12.06.2017р. в якому повідомила про відмову у викупі земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5467 га за адресою : АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що згідно рішення 32-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області від 13.07.2017р. №893 "Про встановлення заборони на передачу у власність орендованих земель в межах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1" вирішено встановити заборону на продаж земельних ділянок комунальної власності в межах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , терміном на один рік з метою розробки проекту благоустрою та визначення земель загального користування.

Окрім того, в зв`язку із розглядом заяви від 12.06.2017р. про викуп земельної ділянки, відповідачем було прийнято пункти № 10 та № 10.1. рішення 33-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області від 22.08.2017 №918 "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та викуп земельних ділянок", яким вирішено відмовити в наданні дозволу на викуп земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 в зв`язку із забороною про передачу у власність земельної ділянки згідно рішення 32-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради від 13.07.2017 року №893 .

У квітні 2018 року, через 7 місяців після відмови відповідачем ОСОБА_1 у викупі земельної ділянки та направлення на її адресу листа від 08.08.2017р. за вих. № 17/2822, а також прийняття рішення 33-ї сесії 7-го скликання від 22.08.2017 №918 та 32-ї сесії 7-го скликання від 13.07.2017 №893, Новокаховська міська рада Херсонської області без відповідних правових підстав вже за розглянутою заявою від 12.06.2017р., керуючись власною ініціативою, здійснила повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 12.06.2017р. про викуп земельної ділянки та прийняла оскаржуване цим позовом рішення 46 сесії 7-го скликання № 1330 від 26.04.2018р. "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 " яким вирішила наступне:

Пункт № 2: Визнати право на викуп земельної ділянки площею 0,2240 га (із загальної площі 0,5467 га) по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі, адміністративного корпусу з приміщеннями оздоровчого комплексу фітнес-центру, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка раніше орендувалась відповідно до договору оренди земельної ділянки №06 від 13.02.2009 року, за власниками нерухомого майна - громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Пункт №3: Власникам нерухомого майна відшкодувати втрати, які було завдано міському бюджету, в зв`язку із використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284.

ОСОБА_1 не погоджується із пунктами № 2 та №3 вказаного рішення, вважає їх незаконним та просить їх скасувати виходячи з наступного.

Так, позивачка зазначає, що відповідач не мав права за власної ініціативи повторно розглядати заяву ОСОБА_1 від 12.06.2017 року. Також стверджує, що згідно ч.ч. 3, 6 ст. 128 ЗК України Новокаховська міськрада не мала повноважень приймати рішення про "визнання права на викуп земельної ділянки", окрім того, позивач звертає увагу на те, що в заяві від 12.06.2017 року вона просила продати їй земельну ділянку площею 5467 кв. м, тоді як оскарженим рішенням визнано право на викуп лише частини від зазначеної земельної ділянки площею 0,2240 га.

Пункт щодо відшкодування витрат в зв`язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів позивач вважає протиправним, оскільки процедура відшкодування, відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 року ініціюється виконавчим комітетом міських (міст обласного значення) рад та не відноситься до повноважень відповідача.

Підсумовуючи викладене, позивач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року даний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

У зв`язку з неусуненням недоліків позову, ухвалою суду від 18.03.2019 року позовну заяву разом з доданими документами повернуто позивачу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 18.03.2019 року, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 03 червня 2019 року провадження у справі відкрито, поновлено строки звернення до суду з заявленими позовними вимогами, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Судове засідання призначено на 20 червня 2019 року.

20 червня 2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю надання додаткового часу для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 20.06.2019 року розгляд справи відкладено на 04.07.2019 року.

03.07.2019 року відповідачем надано відзив на позов, у якому Новокаховська міськрада заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Так відповідач стверджує, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, загальною площею 0,5467 га (кадастровий № НОМЕР_1 ) була поділена на частини згідно рішення Новокаховської міськради від 15.12.2016 року №622 та рішення Новокаховського міського суду від 26.06.2018 року.

Зазначає, що до спірної земельної ділянки входять площі, що забезпечують доступ мешканців міста до земель загального користування, в тому числі до міських газонів та проходу до міського ринку.

Тому, на думку відповідача, ОСОБА_1 має право на викуп земельної ділянки площею 0,2240 га із загальної площі 0,5467 га.

Окрім наведеного відповідач зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово надавався дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом викупу): рішенням від 18.12.2012 року №922, №1503 від 24.02.2014 року (з умовою оформлення сервітуту). Однак, позивач сервітуту не оформив, проекту землеустрою у встановленому законом порядку на затвердження міської ради не подав.

Також, Новокаховська міськрада заперечує право заявника на викуп усієї площі земельної ділянки (0,5467 га) через те, що частина майна належного позивачу, яке розташовано на спірній земельній ділянці, на думку відповідача, не є нерухомим майном.

Окрім наведеного, Новокаховська міськрада заперечує проти скасування п.3 оскарженого рішення, оскільки воно не створює наслідків для позивача, нормами прямої дії не є.

Також відповідач зазначає про пропуск позивачем строків звернення до суду.

Узагальнюючи викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 04.07.2019 року позивач або його представник не з`явились. Протокольною ухвалою суду від 04.07.2019 року розгляд справи відкладено на 18.07.2019 року.

18.07.2019 року засобами електронної пошти до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі.

Аналогічне за суттю клопотання було подано через канцелярію суду представником відповідача.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України суд вважає, що подання сторонами клопотань про розгляд заяви позивача без їх участі є підставою для прийняття судом рішення в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Встановлено судом та не заперечується сторонами, що 12.06.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Новокаховської міськради з заявою, в якій просили:

- прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для продажу у спільну часткову власність (шляхом викупу) ОСОБА_1 - 1/2 (частка земельної ділянки) та ОСОБА_2 - 1/2 (частка земельної ділянки) стосовно земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5467 га за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

- продати фізичним особам, громадянам України, ОСОБА_1 (частка 1/2) та ОСОБА_2 (частка 1/2) у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,5467 га, яка розташована на території Новокаховської міської ради Херсонської області, у місті Нова Каховка, по вул.Ентузіастів, 1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

Листом від 08.08.2017р. за вих. № 17/2822 Новокаховська міськрада надала заявникам відповідь на заяву від 12.06.2017р. в якій повідомила про відмову у праві викупу земельної ділянки на підставі рішення Новокаховської міськради від 13.07.2017 року №893 "Про встановлення заборони на передачу у власність орендованих земель в межах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ".

22.08.2017 року рішенням 33-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №918 "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та викуп земельних ділянок", вирішено відмовити в наданні дозволу на викуп земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 в зв`язку із забороною про передачу у власність земельної ділянки згідно рішення 32-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради від 13.07.2017 року №893 (п.п.10, 10.1 Рішення).

Зазначене рішення було оскаржено позивачем до Новокаховського міського суду Херсонської області (справа №661/3223/17). За результатами судового розгляду - залишено в силі.

26.04.2018 року рішенням 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у зв`язку з розробкою проекту благоустрою та визначенням земель загального користування, для забезпечення прав землекористувачів та територіальної громади м. Нова Каховка, розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про викуп земельної ділянки від 12.06.2017 року та з метою вирішення спірного питання, враховуючи рекомендації комісії з розгляду питань, що стосуються земельних відносин на території м. Нова Каховка, міська рада вирішила, у тому числі:

- Визнати право на викуп земельної ділянки площею 0,2240 га (із загальної площі 0,5467 га) по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі, адміністративного корпусу з приміщеннями оздоровчого комплексу фітнес-центру, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка раніше орендувалась відповідно до договору оренди земельної ділянки №06 від 13.02.2009 року, за власниками нерухомого майна - громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (п.2 Рішення).

- Власникам нерухомого майна відшкодувати втрати, які було завдано міському бюджету, в зв`язку із використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 (п.3 Рішення).

Позивач вважає зазначені пункти рішення такими, що порушують її права, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. В ст. 59 цього Закону зазначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 128 ЗК України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, здійснюється відповідно до порядку, визначеного частиною першою цієї статті.

Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

Кошти, отримані від продажу земельних ділянок державної або комунальної власності, зараховуються органами державної влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування відповідно до державного та/або місцевих бюджетів у порядку, визначеному законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що право особи набути у власність земельну ділянку є її майновим правом, яке вона, відповідно до приписів ст. 12 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) як і всі інші цивільні права здійснює (реалізує) вільно, на власний розсуд.

Також, з наведеного вбачається, що особа зацікавлена у придбанні земельної ділянки у власність, подає заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації.

Тобто, ст. 128 ЗК України передбачений чіткий механізм реалізації особою права на придбання земельної ділянки. Так, ініціатором в зазначених правовідносинах є зацікавлена у придбанні особа, ініціатива набуває відображення в відповідній заяві.

З опису формування спірних правовідносин, наведених в даному рішенні, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до відповідача з заявою про викуп земельної ділянки від 12.06.2017 року, заява була розглянута відповідачем 22.08.2017 року, п.п.10, 10.1 рішення 33 сесії Новокаховської міської ради Херсонської області 7 скликання №918 в задоволенні заяви - відмовлено. Тобто, за результатами розгляду заяви прийнято одне з передбачених ч.3 ст. 128 ЗК України рішення.

Таким чином, заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про викуп земельної ділянки від 12.06.2017 року є розглянутою, рішення відповідача №918 від 22.08.2017 року є чинним.

З огляду на викладене, п.2 рішення 46 сесії Новокаховської міської ради Херсонської області 7 скликання №1330 від 26.04.2018 року є протиправним, оскільки відповідач, в порушення положень ч.2 ст. 128 ЗК України, без поданої з боку зацікавлених осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяви, вирішив питання про їх майнові права.

Окрім зазначеного, наведений пункт рішення Новокаховської міськради порушує ст.128 ЗК України не тільки в частині алгоритму набуття земельної ділянки у власність, а й в частині рішень, що може бути прийнято за результатом розгляду заяви особи про надання земельної ділянки у власність.

Так, ст. 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

З аналізу викладеного вбачається, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, необхідною передумовою надання земельної ділянки у власність є її формування.

Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08.11.2018 року по справі №661/3223/17, яке набрало законної сили, в заяві від 12.06.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили Новокаховську міськраду прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для продажу у спільну часткову власність (шляхом викупу) ОСОБА_1 - 1/2 частку земельної ділянки та ОСОБА_2 - 1/2 частку земельної ділянки стосовно земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5467 га за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою. Також, вона просила продати фізичним особам громадянам України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,5467 га, у м. АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2017 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,5467 га, яку бажали отримати у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Нова Каховка та має кадастровий номер НОМЕР_1 .

Таким чином, спірна земельна ділянка є сформованою та має площу 0,5467 га, доказів внесення змін до Державного земельного кадастру, в частині поділу зазначеної земельної ділянки або існування сформованої земельної ділянки, про яку йдеться в заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12.06.2017 року площею 0,2240 га суду не надано.

Отже, п.2 рішення Новокаховської міськради №1330 від 26.04.2018 року відповідачем фактично визначено об`єктом цивільних прав земельну ділянку, яка є частиною від сформованої земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , що суперечить ч.9 ст. 79-1 ЗК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 ЗК України, орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду заяви може прийняти:

- рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд);

- рішення про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Як встановлено вище за текстом рішення та вбачається з відзиву Новокаховської міськради, відповідач визнав право на викуп частини земельної ділянки від зазначеної в заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12.06.2017 року, визначивши цю частину самостійно. Існування проекту землеустрою щодо частини цієї земельної ділянки відповідачем не доведено, більш того, з урахуванням існування в Державному земельному кадастрі, на час виникнення спірних правовідносин, відомостей про земельну ділянку з номером НОМЕР_1 , яка включає в себе земельну ділянку площею 0,2240 га (про яку йдеться в п.2 рішення №1330) суд вважає відсутнім проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2240 га.

З наведеного вбачається, що Новокаховська міська рада не мала передбачених ч. 3 ст. 128 ЗК України підстав для визнання права на викуп земельної ділянки площею 0,2240 га, оскільки, за умови відсутності розробленого проекту землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки, можливим було тільки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо неї.

Узагальнюючи викладене, а саме, відсутність поданої з боку позивачки (невирішеної) заяви про надання у власність земельної ділянки, того, що земельна ділянка, право на викуп якої визнано відповідачем, не є об`єктом цивільних прав та того, що прийняте відповідачем рішенням, за досліджених умов, не передбачено переліком рішень (ч.3 ст. 128 ЗК України), що їх може бути прийнято органом місцевого самоврядуванн, суд дійшов висновку про протиправність п.2 Рішення Новокаховської міськради №1330.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування п.3 Рішення №1330 суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам визначено постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року, відповідно до пункту 1 якого власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно пункту 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть к відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Порядком визначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до частини першої та другої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально-правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) та рішень суб`єкта владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов`язки у того суб`єкта, якому вони адресовані.

Разом з тим, за змістом наведених норм Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а точніше вже порушене.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір по суті, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. У разі відповідного звернення особи, суд розглядає питання щодо наявності порушення права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішує спір.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними та скасувати пункт рішення відповідача, яким передбачено - власникам нерухомого майна відшкодувати втрати, які було завдано міському бюджету, в зв`язку із використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів в порядку визначеному постановою КМУ від 19.04.1993 року №284.

Зі змісту оскарженого пункту слід дійти висновку, що він не має конкретного адресата, не містить розміру збитків, не містить посилання на інші документи, яким цей розмір збитків визначений, а містить лише відсилання до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року.

Положення зазначеного порядку, окрім іншого передбачають обов`язок підприємств, установ, організацій та громадян, що заподіяли збитки відшкодувати за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій, а у разі вилучення (викупу) земельних ділянок - після прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок в межах їх повноважень у період до державної реєстрації підприємством, установою, організацією або громадянином речового права на земельну ділянку у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (п.5 Порядку).

Отже, фактично оскаржений пункт рішення відповідача не змінює стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, не припиняє будь-яких прав позивачки, не впливає на можливість їх реалізації та не створює додаткових обов`язків для неї. Оскаржений пункт лише зазначає про необхідність виконання іншої правової норми, обов`язок щодо дотримання положень якої у позивачки був і раніше. Так само трактує своє рішення й відповідач, про що ним зазначено у відзиві на позов.

Таким чином, сам по собі п.3 Рішення №1330 безпосередньо не впливає на права та обов`язки позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду наявність у нього порушеного права, що підлягає захисту в судовому порядку.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3,4 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. згідно квитанції №31 від 06.02.2019 року.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі приписів ч.1 ст. 139 КАС України, відшкодуванню сплаченого позивачем судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у 384,20 грн.(768,40 грн./2=384,20 грн.)

Понесені позивачами судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з Новокаховської міської ради Херсонської області.

Однак, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011р. № 1691 визначено порядок формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів. Відповідно до даних Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів Новокаховська міськрада не є ні розпорядником, ні одержувачем бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів міських рад належать власні повноваження, зокрема щодо забезпечення виконання місцевого бюджету, а також: здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в Новокаховської міськради рахунків, з яких можливе стягнення судового збору та одночасно з наявністю відповідних рахунків у її виконавчого органу - Виконавчого комітету Новокаховської міської ради, суд присуджує стягнути сплачений позивачами судовий збір з рахунків Виконавчого комітету Новокаховської міської ради.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 від 26.04.2018 року "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Новокаховської міської ради (, адреса: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, пр. Дніпровський, буд. 23) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 109020100