Справа № 200/8433/19-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р. Справа№200/8433/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Галатіна О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (, 85700, Донецька обл., м. Волноваха, вул. Гагаріна, буд. 36) про зобов`язання вчинити дії щодо призначення та виплати допомоги при народженні дитини, суд -

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2019 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії щодо призначення та виплати допомоги при народженні дитини.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою і звернулась до відповідача із заявою про призначенні допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до трьох років. Відповідачем було прийнято рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги від 23.04.2018.

Позивач вважає такі дії незаконними, у зв`язку з чим звертається до суду.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву. З відзиву відповідача не вбачається підстав відмови в наданні державної допомоги при народженні дитини. Як зазначено у відзиві відповідача, пасивна поведінка позивача щодо реалізації своїх законних прав за наявності на те підстав та обставин не може ставитись у вину органу державної влади.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 08 лютого 2018 року №, зареєстрована як внутрішньо переміщена особа.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до довідки від 08 лютого 2018 року № зареєстрована як внутрішньо переміщена особа.

Відповідач - Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації є суб`єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері соціального захисту населення.

06 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату державної допомоги при народженні дитини і надав відповідні документи.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї вбачається, що позивач не проживає за адресою, зазначеною в довідці № .

Рішенням від 23.04.2018 року позивачу відмолено в призначені соціальної допомоги у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача, щодо відмови у призначенні та виплаті державної допомоги при народженні дитини.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім`ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Як визначено ст.ст.6,10,11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно, вказана допомога надається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною, для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини, подається одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Вказані норми Закону корелюються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №59 від 04.02.2009).

Судом встановлено, що позивач, як мати дитини звернулася із заявою про призначення і виплату їй допомоги при народженні дитини до відповідача, надала повний перелік необхідних документів для призначення такої допомоги, звернення відбулося протягом 12 місяців з дня народження дитини. Таким чином, позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Суд зазначає, що право на соціальний захист рівною мірою забезпечене всім громадянам України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Матеріалами справи підтверджується, що позивач і її дочка є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Позивачем доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримувала таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Також суд вважає за необхідне зазначити таке. Як вбачається з рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини відповідач при керувався п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365. Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд приходить до висновку про те, що відповідач не довів в суді правомірність своєї відмови у призначенні ОСОБА_1 , допомоги при народженні дитини, не навів даних, які б превалювали у своїй законній силі над тими, що встановлені судом, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (, 85700, Донецька обл., м. Волноваха, вул. Гагаріна, буд. 36) про зобов`язання вчинити дії щодо призначення та виплати допомоги при народженні дитини - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації у призначенні ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 .

Стягнути з Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків на його оскарження, якщо апеляційна скарга на нього не була подана. Рішення може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Галатіна