Справа № 826/9731/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9731/18 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ганечко О.М., Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря: Рагімової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просить стягнути з Державної фіскальної служби України на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у справі №826/3806/17 з 08.02.2018 року по 06.06.2018 року включно, в розмірі 52 233,22 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.01.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 року, у справі № 826/3806/17 Адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 294-о від 15 лютого 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України з 16 лютого 2017 року; стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 лютого 2017 року по 24 січня 2018 року у розмірі 120 446,90 грн. (сто двадцять тисяч чотириста сорок шість грн.) 90 коп. за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску; стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 080, 00 грн. (шість тисяч вісімдесят грн.) 00 коп.; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України; звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у розмірі 10 763,34 грн. (десять тисяч сімсот шістдесят три грн.) 34 коп.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що відповідач не тільки проігнорував її звернення щодо поновлення на роботі, але й не виконав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2018 року в частині негайного поновлення позивача на посаді.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

08 лютого 2018 року позивачем направлено на адресу відповідача звернення, в якому просила поновити її на посаді. До звернення долучено виконавчий лист, який видано Окружним адміністративним судом міста Києва від 05.02.2018 року у справі № 826/3806/17. Вказане звернення отримано ДФС України в цей же день, що підтверджує лист-відповідь від 07.03.2018 року № 3310/3/99-99-04-01-02-11, яким ДФС України повідомлено позивачу, що вказана постанова перебуває в процесі виконання.

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністкерства юстиції України з заявою до примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 року № 826/3806/17 в частині, що допущена до негайного виконання, а саме: поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інноваці Департамент розвитку митної справи ДФС України.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України розглянуто заяву позивача та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56384305 від 14.05.2018, якою ДФС України зобов`язано негайно поновити ОСОБА_1 на посаді, яку вона займала до незаконного звільнення.

Станом на 24.05.2018 року ДФС України не повідомлено відділ про поновлення позивача на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України з 16.12.2017 року, у зв`язку з чим на останнього накладено штраф, про що свідчить Постанова про накладення штрафу ВП № 5638305 від 24.05.2018 року.

За невиконання вказаної Постанови на ДФС України було повторно накладено штраф, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Постанови ВП № 56384305 від 05.06.2018 року.

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП) передбачено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не із моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

У відповідності до статті 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З речення першого частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» убачається, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог за середня заробiтна плата працiвниковi нараховується, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробiтної плати, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 08.02.1995 року № 100 (далi - Порядок).

Згiдно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробiтної плати для оплати вимушеного прогулу провадиться виходячи з виплат за останнi два календарних мiсяцi роботи, що передують мiсяцю незаконного звiльнення.

Нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться множенням середньоденного заробiтку на число робочих днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком. Середньоденна заробiтна плата визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi впродовж двох мiсяцiв робочi днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (п. 8 Порядку).

Щоб працiвники не втрачали в заробiтку в разi пiдвищення окладiв (тарифних ставок) пiд час обчислення середньої заробiтної плати у всiх випадках її збереження вiдповiдно до норм Порядку, п. 10 Порядку передбачено коригування середнього заробiтку.

А саме: в разi пiдвищення тарифних ставок i посадових окладiв вiдповiдно до актiв законодавства, а також за рiшеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому перiодi, так i в перiодi, впродовж якого за працiвником зберiгається середнiй заробiток, заробiтна плата, включаючи премiї та iншi виплати, що враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, за промiжок часу до пiдвищення коригуються на коефiцiєнт їхнього пiдвищення.

Коефiцiєнт, на який слiд коригувати виплати, якi враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, розраховується дiленням окладу (тарифної ставки), установленого пiсля пiдвищення, на оклад (тарифну ставку) до пiдвищення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 року № 24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» з 01.01.2018, тобто в період, коли за позивачем зберігалось право на отримання заробітної плати, посадовий оклад позивача підвищено до 8900,00 грн.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача становить 1,29 (6900 поділити на 8900), адже з 6900,00 грн. підвищився до 8900,00 грн.

Відповідно з довідкою відповідача від 09.03.2017 року № 175 середньоденний заробіток позивача до звільнення складав 512,54 грн.

З урахуванням коефіцієнту підвищення середньоденного заробітку за посадою позивача з 01.01.2018 по 06.06.2018 складає 512,54 грн помножити на 1,29 та отримуємо 661,18 грн.

Кількість робочих днів в 2018 році, коли позивач був змушений пропустити роботу не з власної провини становить: з 08.02.2018 по 06.06.2018 - 79 робочих днів, а саме в лютому місяці - 15 днів, в березні - 21 день, в квітні - 20 днів, в травні - 19 днів та в червні 4 робочих дні.

Таким чином, середньоденний заробіток, враховуючи коефіцієнт підвищення в сумі 661, 18 грн. множимо на кількість днів затримки виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді, а саме 79 робочих дня та отримуємо 52 233,22 грн.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Окружного адміністративного суду міста Києва, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, а всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ганечко О.М.

Суддя Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено - 01 серпня 2019 року.