Справа № 219/5416/19
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/5416/19
Провадження № 2-а/219/100/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 4 управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгіна Олега Костянтиновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

20 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 2 роти № 4 управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгіна Олега Костянтиновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, в якому просить: визнати незаконною та скасувати постанову поліцейського взводу № 2 роти № 4управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгіна Олега Костянтиновича від 14 травня 2019 року серії ВР № 344985 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 14 травня 2019 року приблизно о 13-00 годині він, ОСОБА_1 , на належному йому автомобілі ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходився у м. Лисичанську Луганської області та зупинився біля магазину по пр. Перемоги, поблизу будинку № 86 на паркувальному місці з позначкою для транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю. Через 3-4 хвилини після зупинки він поїхав далі до м. Бахмут. Від`їхавши від місця зупинки метрів 500-700, його зупинили співробітники патрульної поліції. На його прохання пояснити причину зупинки, працівники поліції сказали йому, що він порушив правила дорожнього руху, а саме: здійснив зупинку на місцях, передбачених для водіїв з інвалідністю, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП. Співробітник поліції запропонував йому надати водійське посвідчення, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Ці вимоги були ним виконані. Після цього працівник поліції повідомив йому, що відносно нього буде складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Він пояснив працівнику поліції, що він є інвалідом згідно з довідкою МСЕК від 19 квітня 2019 року, тому має законне право здійснювати зупинку на місцях для інвалідів. Співробітниками патрульної поліції йому було запропоновано надати посвідчення інваліда, на що позивач пояснив, що у нього є лише довідка МСЕК та те, що посвідчення інваліда він ще не отримував, оскільки виникла затримка з вини Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Співробітник патрульної поліції зазначив, що у нього повинно бути посвідчення інваліда і лише в цьому випадку він має право здійснювати зупинку на місцях, передбачених для зупинки інвалідів. Позивач також був позбавлений можливості письмово пояснити обставини зазначеної події, оскільки в цьому йому було відмовлено. Зазначає, що постанова серії ВР № 344985 від 14 травня 2019 року не містить жодних фактичних даних, які безспірно підтверджують його провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. Під час складання постанови його доводи враховані не були та йому не було пред`явлено жодних доказів його провини. Співробітник поліції відмовив йому у наданні письмових пояснень про необґрунтованість дій співробітника поліції. У зв`язку із вищезазначеним, вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та безумовно підлягає скасуванню.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та, посилаючись на підстави та обставини, викладені в адміністративному позові, просив його задовольнити. Пояснив, що він просив у поліцейського подивитися відеозапис вчиненого ним правопорушення. Однак, поліцейський йому відмовив, пояснивши, що немає технічної можливості одразу подивитися відеозапис, та можна отримати відеозапис в управлінні патрульної поліції за його заявою. Він пояснював поліцейському, що він є інвалідом третьої групи три роки внаслідок хребетної грижі, місяць тому він переоформлював групу інвалідності, однак, посвідчення інваліда та картку йому ще не видали. Зазначив, що дана постанова не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства. Рядовий поліції ОСОБА_2 з власних міркувань, не встановивши всіх обставин, прийняв рішення на власний розсуд. Тому дії працівника поліції вважає протиправними, безпідставними, а прийняте рішення незаконним та бездоказовим.

Відповідач - поліцейський взводу № 2 роти № 4 управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгін О.К. у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 05 липня 2019 року за № 21031 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання, в якому він просив розглянути адміністративну справу без його участі та долучити до справи в якості доказу фотознімки та відеоматеріали правопорушення ОСОБА_1 від 14 травня 2019 року на DVD-R диску.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 14 травня 2019 року поліцейським взводу № 2 роти № 4 управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгіним Олегом Костянтиновичем відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ВР № 344985 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. за те, що 14 травня 2019 року о 13 годині 10 хвилин у м. Лисичанську по пр. Перемоги, 86 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, здійснив зупинку на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою до нього 7.17 «Інваліди», чим порушив п. 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що до постанови додається відеофіксація з камери ВВ0086 (а.с. 6).

Разом із копією постанови ОСОБА_1 було видано квитанцію про сплату штрафу відповідно до постанови серії ВР № 344985 у розмірі 1020 грн.(а.с. 6).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 416454 від 19 квітня 2019 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю за загальним захворюванням та 19 квітня 2019 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності до 01 травня 2022 року (а.с. 8).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина 5 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Відповідно до п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідно категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Згідно з п. 8.4 «ґ» ПДР України, однією з груп дорожніх знаків є інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Відповідно до п. 33.5 ПДР України, знак 5.38 «Місце для стоянки» є інформаційно-вказівним знаком і застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Згідно з п. 33.7 ПДР України, табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил. Табличка розміщується безпосередньо під знаками, з якими вона застосовується.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України, належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосуванняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02), п. 1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення у постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено відеозапис з камери ВВ0086.

У судовому засіданні було переглянуто відеозапис, який містить два відеофайли, з нагрудної камери поліцейського № DSJX300086_BB0086 від 14 травня 2019 року, який надіслано до суду відповідачем ОСОБА_2 в якості доказу вчинення правопорушення ОСОБА_3 .

Однак, суд не приймає до уваги наданий відповідачем відеозапис, оскільки він не відображає відомостей про вчинення правопорушення ОСОБА_1 , а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови, тому він не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є відеозапис на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт здійснення зупинки на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою до нього 7.17 «Особи з інвалідністю».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) та постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Матеріали вказаної адміністративної справи не містять належних доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в порушення зазначених вище вимог законодавства щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, зокрема, відеозапис на місці вчинення правопорушення під час його вчинення чи фотографії з місця вчинення правопорушення.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доказів, які б об`єктивно вказували на вину позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б їх обґрунтовували, не відображають відомостей про вчинення правопорушення ОСОБА_3 , а лише містять процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Таким чином, постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача об`єктивної сторони правопорушення, а тому і відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позову, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 19, 62 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 7, ч. 1 ст. 121, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78,139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 4 управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгіна Олега Костянтиновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову поліцейського взводу № 2 роти № 4управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгіна Олега Костянтиновича від 14 травня 2019 року серії ВР № 344985 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Місцезнаходження відповідача - поліцейського взводу № 2 роти № 4 управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шульгіна Олега Костянтиновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Медінцева