Справа № 295/14819/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 295/14819/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

31 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року (повний текст якого складено 21 березня 2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги в сумі 69393,78 грн,

В С Т А Н О В И В :
у грудні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати пункт 7 рішення Міністерства оборони України про призначення йому одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, з 18.07.2006, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі меншому ніж передбачено законодавством, в сумі 38748 грн, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.11.2017 року №117;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, встановленого ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням проведених виплат, в сумі 69393,78 грн;

- визнати протиправним і скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2017 №406 в частині виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, з 18.07.2006, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі меншому ніж передбачено законодавством, в сумі 38748 грн;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити йому одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, встановленого ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням проведених виплат, в сумі 69393,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він проходив військову службу в Збройних Силах України і звільнений в запас з 23.06.2005. Військово-лікарською комісією з 10.06.2005 встановлено, що травма, отримана позивачем, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Згодом, 18.06.2007 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлена друга група інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. У зв`язку з відмовою у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звертався до суду із позовом, за результатами розгляду якого постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 у справі №295/13640/16-а Міністерство оборони України зобов`язано вирішити питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18.06.2007 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (далі Порядок №499), з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування.

Надалі, на виконання судового рішення у справі №295/13640/16-а, Міністерством оборони України прийнято рішення від 03.03.2017, яким позивачу вдруге відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Позивач знову звернувся до суду з позовом про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи з 18.06.2007. Відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 29.05.2017 у справі №295/3817/17, з урахуванням постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017, визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України яким відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи з 18.06.2007 відповідно до Порядку №499.

Позивач зазначає, що у вказаних судових рішеннях вказано, що право на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, виникло з 18.06.2007 відповідно до Порядку №499 (у редакції, чинній на момент встановлення 2 групи інвалідності - 18.06.2007) у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, встановленого ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування.

Так, згідно з грошовим атестатом та листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.10.2016 №19844/03-01 розмір його грошового забезпечення на день звільнення з військової служби з 08.08.2005 складає 2097,07 грн. Проте, згідно із витягом з оскаржуваного рішення оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги №117 від 03.11.2017, йому призначено одноразову грошову допомогу, як інваліду другої групи у розмірі 54- місячного грошового забезпечення в сумі 38748 грн. При обрахунку одноразової грошової допомоги не враховано в повній мірі розмір грошового забезпечення, який визначено за останньою посадою, яку він займав на день звільнення, а складові такого грошового забезпечення, мали б бути визначені відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 7 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.11.2017 №117, в частині нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 38748 грн. Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити призначену ОСОБА_1 , як інваліду другої групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, одноразову грошову допомогу, виходячи із розміру його грошового забезпечення, визначеного за останньою посадою, яку він займав на день звільнення, враховуючи складові грошового забезпечення відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням раніше виплачених коштів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, апелянт вказує на те, що абз. 5 пп.4 п. 2 Порядку № 499 чітко встановлені складові грошового забезпечення, які застосовуються для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, але в розмірах за останньою посадою перед звільненням, а відтак останнім правомірно визначено розмір належної позивачу допомоги, який складає 38748 грн.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належними чином. При цьому, 19 липня 2019 року до суду надійшла заява від представника позивача, а 31 липня 2019 року надійшла заява від представника Міністерства оборони України про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 та з 08.08.2005 звільнений в запас. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 13.05.2005 №48 військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 встановлено, що отримана позивачем травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.13-14).

Житомирською міською медико-соціальною експертною комісією 21.06.2005 позивачу встановлено третю групу інвалідності з 10.06.2005, у зв`язку з чим нараховано та виплачено 16.12.2005 страхове відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців Міністерства оборони України у сумі 5100 грн (а.с. 16, 20).

Згідно з випискою із акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії ЖИА №078193 від 18.06.2007 позивачу встановлена друга група інвалідності з 18.06.2007, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби (а.с. 17).

Відповідно до постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 у справі №295/13640/16-а, з урахуванням ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Богунського районного суду м.Житомира від 14 листопада 2016 року скасовано та прийнято нову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18.06.2007, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 №69. Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18.06.2007 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування (а.с. 24-29, 32-34).

26.01.2017 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням з 18.06.2007 другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, яка в подальшому, з пакетом документів, була скерована до Міністерства оборони України для прийняття рішення (а.с. 35).

Сторонами не заперечувалось, що позивачем до заяви від 26.01.2017 додано копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому визначено розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для розрахунку пенсії у розмірі 2097,08 грн (а.с. 48-49).

Згодом, відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 29.05.2017 у справі та з урахуванням постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 у справі №295/3817/17 позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 18.07.2006 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.03.2017 №20; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи з 18.06.2007 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку №499 з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування (а.с. 38-39, 40-45).

На виконання судового рішення у справі №295/3817/17 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення від 03.11.2017 №117, оформлене протоколом засідання комісії.

Відповідно до п. 7 рішення від 03.11.2017 №117 на виконання постанови Богунського районного суду м.Житомира від 29.05.2017 у справі №295/3817/17 та постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду 21.09.2017, ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням з 18.06.2007 ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, з урахуванням раніше виплаченої страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців (5100 грн), в сумі 38748 грн (а.с. 50-53).

Відповідно до витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 "Про виплату грошової допомоги" №406 від 21.11.2017 наказано перерахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу (а.с. 54-55).

Позивач не заперечує, що отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 38748 грн, однак вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на день звільнення його з військової служби з 08.08.2005, а складові такого грошового забезпечення мають бути визначені відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тобто розмір одноразової грошової допомоги має становити ((54 х 2097,07 грн) 5100 грн).

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.05.2018 у справі №344/16666/13-а, розмір одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, що настала в період проходження військової служби, визначається Порядком №499, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відтак, Міністерству оборони України при прийнятті рішення, оформленого протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.11.2017 №117, в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням йому з 18.06.2007 другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, необхідно було виходити із розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав на день звільнення, а складові такого грошового забезпечення визначити відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягало скасуванню. Натомість, задоволення позовних вимог в частині скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2017 №406 означатиме скасування виплати позивачу одноразової грошової допомоги, яка вже нарахована, виплачена та отримана позивачем в розмірі 38748 грн., у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до висновку що позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (в редакції, чинні на момент встановлення другої групи інвалідності) (далі - Порядок №499).

Відповідно до абз. 8 пп. 2 п. 2 Порядку №499 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, зокрема інвалідам II групи, виплачується у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

При цьому, норми ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядок №499 не суперачать один одному, оскільки цим Законом Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір одноразової грошової допомоги.

Кабінет Міністрів України у Порядку №499 не вийшов за межі вимог ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і встановленими умовами не обмежив права військовослужбовців, оскільки у Порядку №499 деталізовані загальні підходи щодо компенсаційних виплат, встановлених Законом.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 38748 грн., суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивач 18 червня 2007 року у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військового служби, набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28.05.2008 №499, що вже встановлено судовими рішеннями у справах №295/13640/16-а та №295/3817/17.

Положеннями абз. 5 пп. 4 п. 2 Порядку №499 передбачено, що грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 року, - виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 року №925 та від 23 лютого 2002 року №173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року №829.

Водночас, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" складові грошового забезпечення визначає по-іншому, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Застосовуючи принцип верховенства права та виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок №499, а Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що розмір одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, що настала в період проходження військової служби, визначається Порядком №499, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №344/16666/13-а та від 23.11.2018 у справі №295/3869/17.

Враховуючи вищенаведене, Міністерство оборони України при прийнятті оскаржуваного рішення в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням йому з 18.06.2007 другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, безпідставно не визначило розмір грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав на день звільнення, з урахування складових такого грошового забезпечення відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що є обґрунтованою підставою для його скасування.

Що ж до доводів апелянта про застосування судом першої інстанції помилкової редакції Порядку №499 при вирішенні справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції визначено складові грошового забезпечення, які визначені Порядком №499 в редакції Постанови КМУ № 815 від 25.07.2011, яка набула чинності 11.08.2011, в той час як позивач набув право на призначення даної допомоги з 18.06.2007. Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до положень Порядку №499 в редакції Постанови КМУ № 815 від 25.07.2011 кратність виплати одноразової грошової допомоги встановлена на рівні 30-місячного грошового забезпечення при встановленні ІІ групи інвалідності, в той час як позивачу було нараховано 54-місячне грошове забезпечення.

Суд апеляційної інстанції вказує на безпідставність зазначених доводів апелянта, оскільки при визначенні складових грошового забезпечення позивача за останньою посадою при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги суд першої інстанції керувався вимогами ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не Порядку №499 в редакції Постанови КМУ № 815 від 25.07.2011, як на це безпідставно вказує апелянт.

Більше того, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на день звільнення його з військової служби з 08.08.2005 вже встановлено судовими рішеннями по справах №295/13640/16-а та №295/3817/17 і зазначена обставина в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України не потребує доказуванню, а відтак посилання апелянта на зміну кратності виплати одноразової грошової допомоги на рівні 30-місячного грошового забезпечення при встановленні ІІ групи інвалідності, суд апеляційної інстанції відхиляє за необґрунтованістю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального, оскільки не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права, у зв`язку із чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 31 липня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.