Справа № 580/1583/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року справа № 580/1583/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Баклаженко Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Слинька М.Г. (за довіреністю),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2019 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) до виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі - відповідач) з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.02.2019 №236 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 ».

Ухвалою суду від 06.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що тимчасова споруда по АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності ще із 2005 року, про що було відомо відповідачу. Крім того, вищевказана тимчасова споруда розміщена за вказаною адресою на законних підставах, що підтверджується угодою від 10.05.2005 про відшкодування власнику землі заподіяних збитків. Крім того, позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про видачу їй паспорту прив`язки тимчасової споруди, однак через бездіяльність відповідача вказане питання так і не було вирішено у визначені законодавством спосіб та строки. Також рішенням господарського суду Черкаської області від 31.03.2010 у справі №09-13/1349 визнано право позивача на оренду землі під тимчасовими спорудами, зокрема, по АДРЕСА_1 , а постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.09.2010 у справі №2а-2381/10 вже було скасовано аналогічне рішення відповідача про демонтаж самовільно встановлених позивачем малих архітектурних форм.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Відповідач позов не визнав, представник відповідача в судовому засіданні просив суд у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що тимчасова споруда по АДРЕСА_1 розміщена позивачем без дозвільного документа, зокрема, паспорту прив`язки тимчасової споруди, що є підставою для її демонтажу, у зв`язку з чим відповідач правомірно та у відповідності до положень законодавства України прийняв оскаржуване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 15.02.2019 спеціалістами управління інспектування Черкаської міської ради під час проведення перевірки території м. Черкаси зафіксовано факт розміщення тимчасової споруди по АДРЕСА_1 без паспорту прив`язки тимчасової споруди, дану інформацію передано на розгляд робочій групі з питань впорядкування території м. Черкаси, підготовки та проведення демонтажу тимчасових споруд і рекламних носіїв.

Згідно протоколу засідання вказаної робочої групи від 18.02.2019 №1 вирішено підготувати проект рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 .

26.02.2019 відповідно до ст. ст. 30, 31, 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пп. 6 п. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення №236 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 », яким вирішено доручити робочій групі з питань впорядкування території м. Черкаси, підготовки та проведення демонтажу тимчасових споруд і рекламних носіїв провести демонтаж незаконно встановленої тимчасової споруди до 31.12.2019 із залученням підрядної організації та передати демонтовану споруду на відповідальне зберігання підрядній організації.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (ст. 28 ч. 4 цього Закону). Таким порядком є Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21 жовтня 2011 року №244, (надалі - Порядок №244), який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності

Відповідно до п. 2.1 Порядку №244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки.

Згідно п. п. 2.2, 2.7, 2.11 Порядку №244 замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди. Паспорт прив`язки оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви і включає в себе схему розміщення тимчасової споруди, виконану на топографо-геодезичній основі у масштабі 1:500, а також схему благоустрою прилеглої території; ескізи фасадів тимчасової споруди у кольорі М 1: 50; технічні умови щодо інженерного забезпечення тимчасової споруди, отримані замовником у балансоутримувача відповідних мереж; реквізити замовника (найменування, П.І . Б . , адреса, контактна інформація).

Відповідно до п. 2.20 Порядку №244 встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки.

Як встановлено судом із матеріалів справи, у ФОП ОСОБА_1 відсутній паспорт прив`язки тимчасової споруди по АДРЕСА_1 .

Однак, суд звертає увагу, що позивач зверталась до відповідача із заявою про видачу їй паспорту прив`язки тимчасової споруди по АДРЕСА_1 , що підтверджується її заявою від 22.08.2016 (вхідний №29415-ТС1 від 22.08.2016), однак станом на час розгляду справи рішення по вказаній заяві не прийнято, що не заперечується відповідачем.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

На підставі вищевикладених обставин, оскільки ФОП ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про видачу їй паспорту прив`язки тимчасової споруди по АДРЕСА_1 , що не заперечується представником Черкаської міської ради і також підтверджується її заявою від 22.08.2016 (вхідний №29415-ТС1 від 22.08.2016), однак станом на час розгляду справи рішення по вказаній заяві не прийнято, тому позивач не повинен нести відповідальність за зволікання органу місцевого самоврядування у прийнятті відповідного рішення щодо видачі їй паспорту прив`язки тимчасової споруди, тому суд дійшов висновку щодо протиправності прийняття оскаржуваного рішення від 26.02.2019 №236 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 » через вищевказану бездіяльність самого відповідача.

За вказаних обставин суд вважає, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що стосується стягнення на користь позивача судових витрат в сумі 18359 грн., які були витрачені позивачем на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у заявленій позивачем сумі враховано складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та значення справи для позивача, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що співмірним розміром судових витрат на професійну правову допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача у даній справі, є 2000 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.02.2019 №236 "Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 ".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення суду складено у повному обсязі 01.08.2019.