Справа № 420/1434/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1434/19

Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 31 травня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря судового засідання: Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙФ ІНВЕСТ" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" до Одеської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙФ ІНВЕСТ", Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" звернулось до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 19 вересня 2018 року №3676-VІІ «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 4,0000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель санаторію з приміщеннями торгівельного призначення та громадського харчування.

Між тим, 29 травня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Одеській міській раді виносити на сесію питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,5144 га.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року заяву Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙФ ІНВЕСТ" подано апеляційну скаргу, в якій він вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а тому апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У своїх доводах апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову є помилковим, так як судом першої інстанції не вмотивовано свого рішення про забезпечення позову, а в поданій позивачем заяві не наведено жодних конкретних посилань щодо можливої небезпеки порушення його прав.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали додані до заяви, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах спірних правовідносин позивачем оскаржено рішення Одеської міської ради від 19 вересня 2018 року №3676-VІІ «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 4,0000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель санаторію з приміщеннями торгівельного призначення та громадського харчування.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував її тим, що в даному випадку є в наявності достатньо підстав для забезпечення позову, які передбачені як пунктом 1 так і пунктом 2 ч.2 ст.150 КАС України.

Так, позивач зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених прав та інтересів, оскільки на земельній ділянці, стосовно якої прийняте оскаржуване рішення про надання дозволу ТОВ «Будлайф Інвест» на розробку проекту землеустрою, знаходиться його майно, стосовно якого в цей час Приморським районним судом розглядається судовий спір між ним (позивачем) та ТОВ «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ».

Заявник вважав, що якщо не вжити заходів забезпечення позову, у разі його задоволення судом, ефективний захист порушених прав та інтересів ПрАТ «Укрпрофздавница» буде неможливим, оскільки відповідач в подальшому може передати земельну ділянку в оренду ТОВ «Будлайф Інвест», а це призведе до необхідності звернення позивача до суду з новим позовом, що потягне за собою матеріальні витрати.

Крім того, заявник просив суд звернути увагу на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, вказуючи при цьому на порушення процедури прийняття вказаного рішення, відсутність при прийнятті даного рішення письмового дозволу співвласника нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , письмової згоди попереднього землекористувача, засвідченого нотаріально.

За наслідком розгляду заяви позивача про забезпечення позову судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення даної заяви, так як суд вважав, що заявником обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Судова колегія не погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статі встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що застосування заходів забезпечення позову є виправданим у разі, якщо наявне достатньо обґрунтоване припущення, що їх невжиття може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

У рішенні по справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення адміністративного позову у зв`язку з наявністю у нього суб`єктивного переконання про існування прямої загрози порушення його прав оскаржуваним рішенням Одеської міської ради, оскільки на земельній ділянці, щодо якої прийнято рішення знаходиться майно позивача та він фактично користується цією земельною ділянкою.

При цьому, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В свою чергу, у межах спірних правовідносин позивачем не надано суду жодних доказів та чітких фактів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди власним правам, свободам та інтересам та не наведено підстав, з яких вбачається, що захист його прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, звертаючись до суду з вимогою заборонити Одеській міській раді здійснювати дії з винесення на розгляд сесії певних рішень, ПрАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» лише припускає можливість порушення своїх прав, свобод та інтересів здійсненням зазначених дій, не обґрунтовуючи такий висновок жодними належними та допустимими доказами.

Посилання заявника не те, що у разі затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів за адресою: АДРЕСА_1 , ТОВ «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» одразу ж розпочне будівництво на відведеній земельні ділянці та фактично в подальшому відновити права та інтереси ПрАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» стане неможливим, на думку колегії суддів є припущеннями та не стосуються предмету спору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що спір стосовно об`єктів нерухомості, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 Одеса, вулиця Бернардацці 4/ АДРЕСА_3 , між ТОВ «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» та ПрАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» до цього часу розглядається в порядку цивільного судочинства Приморським районним судом м.Одеса.

Колегія суддів також зазначає, що заявником (ПрАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ») не надано суду жодних доказів про наявність у нього права власності або оренди земельної ділянки, на яку оскаржуваним ним рішенням Одеською міською радою надано дозвіл ТОВ«БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» на виготовлення проекту землеустрою.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом заборони Одеській міській раді затверджувати у порядку денному та розглядати на сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,5144 га. - не відповідають предмету спору у адміністративній справі №420/1434/19.

До того ж, застосований судом першої інстанції запобіжний захід, не відповідає змісту прохальної частини заяви позивача від 29.05.2019 року, в якій він просив суд заборонити Одеській міській раді виносити на сесію питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,5144 га.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що системний аналіз положень ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, дає можливість дійти висновку, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову шляхом заборони Одеській міській раді затверджувати у порядку денному та розглядати на сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» є втручанням у діяльність органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є одним з етапів процедури формування земельної ділянки із земель комунальної власності, що надає особі право звернутися до певного суб`єкта господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність у сфері виготовлення проектної документації, із замовленням на розробку відповідного проекту землеустрою.

Водночас, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі №32/563 (провадження № 12-172гс18) зроблено висновок про те, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом договору оренди за умови досягнення сторонами згоди щодо умов такого договору.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише першою стадією процедури отримання земельної ділянки у власність чи користування, а факт отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного рішення про надання ділянки у власність чи користування, а тому подана заява про забезпечення позову, на думку колегії суддів, є передчасною

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, обґрунтовуючи необхідність застосованого ним заходу забезпечення позову, помилково посилався на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 27 березня 2019 року №0440/5193/18, оскільки дані висновки стосуються іншого виду заходу забезпечення позову - зупинення акту індивідуальної дії, про який в даному випадку позивач не просив та суд першої інстанції його не застосовував.

Щодо очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, які заявник також зазначав як одну з підстав для застосування заходів забезпечення позову, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надавалась оцінка протиправності чи правомірності спірного рішення під час розгляду питання про забезпечення позову.

Надані представником ПрАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» під час апеляційного розгляду справи додаткові докази на підтвердження наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не відносяться до предмету спору у даній справі та стосуються майнового спору між ТОВ «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» та ПрАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» який розглядається Приморським районним судом м.Одеса.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони Одеській міській раді затверджувати у порядку денному та розглядати на сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,5144 га. до набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, а тому у відповідності до п.3 ч.1 ст.317, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення з відмовою в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 308, 310, 317, 321, 325, 328 колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙФ ІНВЕСТ" - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Одеській міській раді затверджувати у порядку денному та розглядати на сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,5144 га. до набрання рішенням суду законної сили - скасувати.

Прийняти у справі постанову, якою відмовити у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" про забезпечення адміністративного позову.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01.08.2019 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.