Справа № 240/7457/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7457/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

29 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області "Про стягнення виконавчого збору" від 23 жовтня 2018 року № 52653386 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі в сумі 31 067,28 доларів США та 17 935,16 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року у по справі №296/7939/13-ц позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 230 254,12 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на час подання позову еквівалентно 5 882 992,77 грн заборгованості по тілу кредиту, 51 880 доларів США що згідно офіційного курсу НБУ на час подання позову еквівалентно 1 325 534 грн заборгованості по відсоткам, 4 812,15 доларів США що згідно офіційного курсу НБУ на час подання позову еквівалентно 122 950,43 грн заборгованості пені за кредитом, 2 941,73 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на час подання позову еквівалентно 75 161,20 грн заборгованості пені за відсоткам та 3 441 грн сплаченого судового збору по 1720,5 грн з кожного відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року по справі №296/7939/13-ц апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на 06 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором № Z012/110/446 від 27 червня 2007 року, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 244 515,49 доларів США, заборгованості за відсотками - 66 157,32 доларів США, пеня за кредитом - 111 307,83 грн, пеня за відсотками - 68 043,92 грн, а всього 310 672,81 доларів США та 179 351,75 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" понесені судові витрати по 1 827 грн з кожного. В решті рішення залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення Корольовським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист № 1 від 13 вересня 2016 року по справі № 296/7939/13-ц. (т. 1 а.с. 14)

За заявою ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 18 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області Голубович Н.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52653386 з примусового виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2016 року по справі №296/7939/13-ц. (т. 1 а.с.95)

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2018 року по справі №296/7939/13-ц замінено стягувана (кредитора) ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у виконавчому провадженні №52653386 на правонаступника - ОСОБА_3 . (т. 1 а.с. 112-114)

ОСОБА_3 до ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області 11 жовтня 2018 року подано заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні та про повернення стягувачу виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира № 1 від 13 вересня 2016 року по справі №296/7939/13-ц без виконання, а відповідне виконавче провадження - припинити; не передавати на реалізацію будь-яке майно в рамках виконавчого провадження №52653386 та зняти арешт з даного майна. (т. 1 а.с. 109-111)

23 жовтня 2018 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області Голубович Н.П. винесено:

- постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження щодо виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2016 року по справі №296/7939/13-ц (т. 1 а.с. 115);

- постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні №52653386 з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 116);

- постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до пункту 1 частини першої, частини третьої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Припинено арешт майна боржника, що перебуває в іпотеці стягувача (т. 1 а.с. 119);

- постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 31 067,28 доларів США та 17 935,16 грн (т. 1 а.с. 121).

Головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області Голубович Н.П. направлено на адресу в.о. начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області доповідну записку, у відповідності до якої просить постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 52653386 зареєструвати як виконавчий документ (т. 1 а.с. 61) та за постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області Голубович Н.П. ВП № 57508227 від 24 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання спірної постанови щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 31 067,28 доларів США та 17 935,16 грн. (т. 1 а.с. 63).

Не погоджуючись з вищевказаною постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, у період здійснення виконавчого провадження ВП № 52653386 з виконання виконавчого листа №296/7939/13ц, визначені Законами України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, вказане вище виконавче провадження відкрито під час дії Закону № 606-XIV та продовжено під час дії Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 статті 2 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно з статтею 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 1 статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 лютого 2018 року у справі №816/823/17, і відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII.

При цьому, відповідно до частини 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Також суд зазначає, що виконанню підлягають в такому порядку саме виконавчі дії, які вже розпочаті, а не виконавче провадження в цілому.

Відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Крім того, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, стаття 40 Закону № 1404-VІІІ передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частиною 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Так, державним виконавцем було здійснено опис та арешт майна боржника, оцінка майна боржника, що підтверджується матеріалами справи.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини 1 статті 37 або закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, повернення виконавчого листа відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", як це має місце у спірних правовідносинах, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Такі правові висновки щодо застосування статей 26, 27, 39, 40 Закону № 1404-VІІІ виклав Верховний Суд у постановах від 22 лютого 2018 року у справі № 816/823/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 295/13991/16-а.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у добровільному порядку не виконано виконавчий лист №296/7973/13ц, виданого Корольовським районним судом міста Житомира 13 вересня 2016 року.

Вказана обставина позивачем не заперечується, що підтверджується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2018 року постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області виконавчий лист №296/7939/13ц повернутий стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів звертає увагу на те, що повернення виконавчого листа відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Колегією суддів встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору від 23 жовтня 2018 року ВП № 52653386 відповідає вимогам до виконавчого документа, передбачених статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Також державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору правильно визначено розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Колегія суддів зазначає, що норма частини 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року, а постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 23 жовтня 2018 року.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувана постанова прийнята правомірно.

Крім того, колегія суддів зауважує, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби, які не визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" як самостійні органи державної виконавчої служби, не можуть бути відповідачами з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця приватний виконавець.

Згідно з статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 "Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Отже, у цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. ,

У зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Дані обставини не мають визначального значення при вирішенні справи, оскільки правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, довів суду правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваних постанов.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року - без змін.

Відповідно до частини 4 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.