Справа № 1440/2478/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2478/18
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчука В.О.

суддів: Семенюка Г.В. , Шляхтицького О.І.

при секретарі Іщенко В.О.

за участю представника позивача Матвєєв Є.В.

представника відповідача Єремєєв С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року прийнятого у письмовому провадженні (суддя:Мороз А.О.) по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нікон - Буд" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нікон - Буд" (далі за текстом - ТОВ "Компанія "Нікон - Буд", позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДФС), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 червня 2018 р. № № 7, 7, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) та зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, відповідно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року адміністративний позов ТОВ "Компанія "Нікон - Буд" задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головного управління ДФС у Миколаївській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 310 КАС України справу розглянуто у відкритому судовому засіданні.

Обставини справи.

У червні 2018 року ГУ ДФС провела документальну позапланову виїзну перевірку Товариства, результати якої викладені в Акті від 13 червня 2018 року № 1499/14-29-14-07/38841179 (надалі - Акт перевірки) (т. 1 а. с. 20-133).

У висновку Акту перевірки вказано на такі порушення з боку позивача:

1) ст. 198 п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., ст. 200 п. 200.1., п. 200.2. Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижений ПДВ на загальну суму 2 053 497,0 грн.;

2) ст. 198 п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., ст. 200 п. 200.4. ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення ПДВ в розмірі 196 482,0 грн.

На підставі Акту перевірки, 26 червня 2018 року ГУ ДФС прийняла податкові повідомлення-рішення:

1) № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 2 053 497,0 грн. та застосовано штраф в розмірі 513 374,25 грн.;

2) 7, яким зменшено розмір від`ємного значення ПДВ за травень 2015 року на 955,0 грн., за серпень 2017 року на 94 792,0 грн. і за жовтень 2017 року на 100 735,0 грн. (т. 1 а. с. 136-140).

Не погодившись з цими рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, яка залишила скаргу без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення без змін (т. 1 а. с. 141-152).

Не погоджуючись з викладеним товариство звернулося до суду з даним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не подав належних, допустимих і достатніх доказів, які б доводили протиправність дій позивача, а його доводи носять характер припущень та оцінки. При цьому, постанова Центрального районного суду м. Миколаєва не містить жодного встановленого факту, а тому таке рішення не є обов`язковим для врахування адміністративним судом.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), Податковому кодексу України (надалі по тексту - ПК України).

Джерела права й акти їх застосування.

Так, за приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

При цьому, порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК України

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно ст. 198 п. 198.1 пп. "а" ПК України, на порушення якої вказує відповідач, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (ст. 198 п. 198.3. ПК України).

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, а саме Акт перевірки та інші доводи ГУ ДФС, колегією суддів встановлено, що єдиною підставою для нарахування позивачу ПДВ і застосування штрафу, а також зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, послугував висновок інспекторів про відсутність постачання товару та виконання будівельних робіт з боку таких контрагентів, як ТОВ "Лекс Про", ТОВ "Юкатан-Груп", ТОВ "БК" "Перспектива Моноліт", ПП "СКН-Груп", ТОВ "Альтар Груп", ТОВ "Енерго-Альтернатива", ТОВ "НКТрейд", ТОВ "Трейд-Гарант", ТОВ "Мегаполіс Буд", ПП "Телец-Юг", ТОВ "Дрим Тайм", ТОВ "Рейдпром".

Так, згідно первинних документів, які містяться в матеріалами справи вбачається, що позивач уклав договори постачання із ТОВ "Лекс Про", ТОВ "Енерго-Альтернатива", ТОВ "Трейд-Гарант" і ПП "Телец-Юг", на підставі яких отримував будівельні матеріали та устаткування (т. 3 а. с. 86-88, 96-98, 108-110, 114-116, 119-121, 126-128, 132-134, 137-139, 149-151). З іншими підприємствами позивачем були укладені договори, за умовами яких контрагенти виконували будівельні (ремонтні) роботи на різних об`єктах (т. 1 а. с. 200-202, 219-221, 237-239, т. 2 а. с. 14-16, 29-31, 45-47, 59-61, 74-76, 93-95, 120-122, 138-140, 154-156, 176-178, 194-196, 224-226, 247-249, т. 3 а. с. 7-9, 24-26, 35-38, 55-57, 71-73, 156-158, 170-172, 195-197, 218-220, 239-241, т. 4 а. с. 28-30, 45-47, 58-60, 71-73, 88-90, 111-112, 140-142, 153-155, 188-190, 208-210). Контрагенти ТОВ "Мегаполіс Буд" і ПП "Телец-Юг" здійснювали позивачу постачання товару, та виконували будівельні роботи.

Окрім того, матеріали справи містять надані позивачем первинні документи, а саме довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, які не мають дефектів змісту або форми. Акт перевірки Товариства також не містить зауважень щодо документарного оформлення господарських операцій позивача з вищенаведеними контрагентами.

Аналізуючи можливість виконання контрагентами договірних зобов`язань перед повивачем, поза увагою відповідача залишилось те, що основним видом господарської діяльності всіх без винятку контрагентів, які виконували будівельні (ремонтні) роботи, є будівництво житлових і нежитлових будівель, а постачальників товару - неспеціалізована оптова торгівля, тобто предмет договорів позивача з контрагентами, цілком узгоджується із їх профільною діяльністю.

Колегією суддів, як і судом першої інстанції не встановлено порушень Товариством вказаних приписів податкового законодавства - позивач придбав товари і послуги, документально оформив ці господарські операції та відобразив їх в бухгалтерському і податковому обліках, а на підставі отриманих податкових накладних сформував податковий кредит.

Наявні в матеріалах справи первинні документи, бухгалтерські та інші супутні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред`являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані та під час розгляду справи судом не встановлено.

В той же час відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, які свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищерозглянуті висновки відповідача в акті перевірки ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача. Натомість, позивачем документально підтверджено правомірність формування податкових зобов`язань по господарським операціям з контрагентами, реальність операцій, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 26 червня 2018 р. № № 7, 7, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) та зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, відповідно.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Акт перевірки містить дані щодо наявності кримінальних проваджень, порушених за ознаками фіктивності таких підприємств, як ТОВ "Лекс Про", ТОВ "Юкатан-Груп", ТОВ "БК" "Перспектива Моноліт", ПП "СКН-Груп", ТОВ "Альтар Груп", ТОВ "НКТрейд" і ТОВ "Трейд-Гарант".

Однак, сам по собі факт наявності кримінального провадження стосовно контрагента, не може слугувати беззаперечним доказом порушення податкового законодавства, тим більш позивачем.

Згідно ст. 78 ч. 6 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 74 ч. 2 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Системний аналіз цих норм КАС України дозволяє зробити висновок про те, що тільки вирок суду та ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, є належними і допустимими доказами факту, в даному випадку, фіктивного підприємництва.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо безпідставності посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень стосовно деяких з контрагентів позивача.

До того ж, відповідно до висновку Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі №813/1979/15 (К/9901/27249/18) сам факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб господарських суб`єкті не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових відносин всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Окрім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання ГУ ДФС на відсутність у позивача журналу обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, так як факт наявності чи відсутності у платника податків окремих документів, а також наявність в них недоліків форми чи змісту, не може беззаперечно свідчити про безтоварність господарських операцій такого платника податків - таке питання повинно досліджуватись відповідачем комплексно, з урахуванням всіх обставин і приходячи до висновку про фіктивність господарських операцій, він не вправі обмежуватись виключно посиланням на відсутність документів чи їх недоліки - податковий орган повинен досліджувати фактичну наявність чи відсутність товару (робіт, послуг).

В Акті перевірки відповідач посилається на розрахунки норми тривалості робочого часу, які містяться в листах Міністерства соціальної політики України за відповідні роки - за розрахунками відповідача, кількість працюючих осіб у контрагентів, які виконували будівельні (ремонтні) роботи, не дозволяє виконати той обсяг робіт і в строки, що задекларовані позивачем, але такі листи не носять нормативного характеру, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно приписів ст. 77 ч. 1-2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Нарахування і сплата податків та фінансова відповідальність не можуть ґрунтуватись на припущеннях податкового органу стосовно протиправних дій чи зловживань інших осіб. Якщо податковий орган покладає на платника податків обов`язок сплатити податки і штрафи на тій підставі, що господарські операції такого платника є фіктивними (безтоварними), він повинен здобути під час перевірки беззаперечні докази відсутності у платника товару, а не механічно розповсюджувати свої висновки стосовно контрагентів на позивача.

Статтею 61 ч. 2 Конституції України закріплено принцип індивідуальної відповідальності, який слід застосовувати і до фінансової відповідальності юридичних осіб. Якщо відповідач встановив факти порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача, негативні наслідки у виді визначення податкових зобов`язань, повинні наставити саме для порушників, а не для позивача, який свої податкові зобов`язання виконав належним чином.

Такі висновки суду узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 6 ч. 2 КАС України є обов`язковою для врахування адміністративним судом.

Згідно рішення Європейського суду, у справах "Булвес" АД проти Болгарії" та "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії", суд виклав таку правову позицію: держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходи для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати/відшкодування ПДВ, але нарахування податкових зобов`язань і застосування штрафу добросовісному платнику податків, який виконав всі вимоги податкового законодавства, тільки на підставі того, що податковим органом встановлені протиправні дії його контрагентів та за умови необізнаності платника податків про такі дії своїх контрагентів, на думку суду, порушує права такого платника податків.

Отже, для того, щоб стверджувати про порушення податкового законодавства саме позивачем, відповідач повинен був довести протиправний характер його діяльності, зокрема, в контексті обставин даної справи, відсутність товару (робіт), але доказів, які б свідчили про це, відповідач суду не подав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідач не подав належних, допустимих і достатніх доказів, які б доводили протиправність дій позивача, а його доводи носять характер припущень та оцінки.

До того ж колегія суддів погоджується з висновком попереднього суду з приводу того, що постанова Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2018 р. (т. 5 а. с. 227) не є обов`язковим для врахування адміністративним судом, з огляду на наступне.

Статтею 78 ч. 6 КАС України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно частини 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Таким чином, за наведеними правилами КАС України, для адміністративного суду рішення іншого суду є обов`язковим лише в питаннях встановлення факту, тоді як правова оцінка не має обов`язкового характеру.

Таким чином, постанова Центрального районного суду м. Миколаєва не містить жодного встановленого факту, а тому таке рішення не є обов`язковим для врахування адміністративним судом.

З системного аналізу обставин справи та вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову ТОВ "Компанія "Нікон - Буд".

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому залишені колегією суддів поза увагою.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року прийнятого у письмовому провадженні (суддя:Мороз А.О.) по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нікон - Буд" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 29 липня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.