Справа № 140/219/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5474/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника позивача Степанюка С.Є. ,

представника відповідача Порхуна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Волинської митниці ДФС на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення: 13:10:12,

час ухвалення додаткового рішення: 12:42:45,

місце ухвалення рішень - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення: 03.04.2019 р.,

дата складання повного тексту додаткового рішення: 22.04.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просила суд про визнання протиправним та скасування рішення №UА205110/2019/000039/2 про коригування митної вартості товарів від 10.01.2019 р.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10 січня 2019 року №UA205110/2019/000039/2. Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення мотивоване тим, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Суд першої інстанції вказує на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7347,13 грн. (сім тисяч триста сорок сім грн. 13 коп.)

Рішення мотивоване тим, що факт понесення позивачем судових витрат в сумі 7347,13 грн. підтверджується належними та допустимими доказами, а решту витрат в сумі 1660,45 грн., а саме: складання відповіді на відзив відповідача на позовну заяву та оплату послуг перекладача, повинен понести позивач. При цьому доводи відповідача про те, що послуги по наданню консультацій та роз`яснень на суму 1921,00 грн. охоплюються загальною діяльністю адвоката та не можуть бути самостійною складовою витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки вказана обставина не є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат чи зменшенні їх розміру, на думку суду першої інстанції, оскільки такі послуги чітко передбачені договором від 15.01.2019 №6/19.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням та додатковим рішенням, відповідач подав апеляційні скарги, у яких, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову та заяви щодо відшкодування судових витрат відмовити.

Вимоги апеляційної скарги на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року обґрунтовує тим, що поданий під час судового засідання лист VR Bank Mittelhaardt eG не був поданий позивачем до митного оформлення та не враховувався при прийнятті рішення про коригування митної вартості товару. Також скаржник вказує, що підтвердження факту проведення перерахунку коштів за транспортний засіб не спростовує того, що до митного контролю та митного оформлення разом з митною декларацією декларантом подано документ, який не містив необхідних реквізитів для того, щоб вважати його банківським платіжним, а з врахуванням відмови позивача від надання додаткових документів у митниці були відсутні правові підстави визнання заявленої, але в той же час документально непідтвердженої митної вартості транспортного засобу.

Вимоги апеляційної скарги на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно проведено розрахунок суми, яка підлягала стягненню та замість 320,90 грн було вирахувано суму 160,45 грн. Також скаржник вказує, що поданий адвокатом позивача меморіальний ордер №@2РL164249 від 29.03.2019 р. не містить відміток банку про здійснення банківської операції, а також до нього не був доданий акт виконаних робіт.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 згідно з рахунком-фактурою Nr. 03.01.19 EURI-Nr. DE6632513 від 07.01.2019 р. придбано у компанії «Auto Center Habloch» легковий автомобіль марки «VW», модель «Touareg», 31.03.2015 року випуску, за ціною 18000 Євро (а.с.13).

З метою здійснення митного оформлення товару декларантом подано митному органу митну декларацію UA205090/2019/002626, у якій визначено загальну вартість товару 18000,00 Євро.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації UA205090/2019/002626 митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ; паспорт громадянки ОСОБА_2 № НОМЕР_2 ; паспорт громадянки ОСОБА_2 для виїзду за кордон НОМЕР_3 ; банківську квитанцію (платіжний документ) VR Bank Mittelhaardt eG в сумі 18000,00 Євро, внесених громадянкою ОСОБА_2 за товар; витяг про рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 власника рахунку ОСОБА_3 (власник підприємства Auto Center HaBloch Inh. Rola Haidar) від 07.01.2019 в банківській установі VR Bank Mittelhaardt eG; експортну декларацію країни відправлення товару (Німеччина) MRN 19DE13E7 від 07.01.2019; довідку від 09.01.2019 про транспортні та супутні витрати, пов`язані з доставкою товару до митниці оформлення, на суму 400 Євро (а.с.13-19, 87-108).

За результатами аналізу поданої декларантом позивача до митного оформлення МД UA205090/2019/002626 та долучених документів автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) в автоматичному режимі було згенеровано ряд ризиків, зокрема, щодо перевірки поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів; контролю правильності визначення митної вартості товарів; витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів; проведення митного огляду транспортного засобу; забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки. За результатами опрацювання згенерованих профілів ризику відповідачем встановлено, що «Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення MB за VIN-кодами: НОМЕР_5 , валюта - ЕUR, вартість - 27850».

Зважаючи на це, декларанту було запропоновано в десятиденний термін надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: банківські платіжні документи (банківські платіжні доручення, чеки), що підтверджують оплату за товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; якщо здійснювалось страхування - страхові документи; інші додаткові наявні в декларанта документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (за бажанням) (а.с.62).

09.01.2019 р. ОСОБА_2 повідомила відповідача щодо витрат за доставку даного автомобіля та зазначила, що транспортний засіб ввозився на ім`я позивача та вартість доставки від м. Хасслош, що у Німеччині до п/п «Ягодин-Догоруськ» складає 300 Євро від п/п «Ягодин-Дорогуськ» до м. Луцьк - 30 євро. Вартість митного оформлення в країні відправлення - 100 Євро, ТЗ не страхувався (а.с.19).

Проте 10.01.2019 р. відповідач прийняв рішення №UA205110/2019/000039/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.11-12). У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом.

В обґрунтування рішення відповідач вказав, що у зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також у зв`язку із спрацюванням ризиків АСАУР, з посиланням на статті 53, 54 МК України, наказ ДФС України від 28.11.2018 №780 для підтвердження заявленої митної вартості декларанту у 10-денний термін було запропоновано надати наступні документи: банківські платіжні документи (банківські платіжні доручення, чеки), що підтверджують оплату за товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, інші документи, що містять відомості про страхування; транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення; декларацію країни відправлення; інші додаткові наявні в декларанта документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (за бажанням). Декларант надав декларацію країни відправлення №19DE13E7 від 07.01.2019, документ з реквізитами банку б/н від 07.01.2019, виданий продавцем AutOcenter HaslOch, проте в даному документі відсутня банківська трансакція та відмітки банку, що підтверджують оплату транспортного засобу. Декларант не надав інших додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та відмовився їх надавати, про що повідомив листом б/н від 10.01.2019.

Також у рішенні вказано, що керуючись частиною шостою статті 54 МК України та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. За умови надання згідно зі статтею 53 МК України документів, витребуваних митницею, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації на рівні 27850,00 Євро.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Як встановлено частиною першою статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Зокрема, частиною першою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Відповідно до частини другої, третьої статті 58 Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості згаданого вище транспортного засобу декларантом долучено рахунок-фактуру №03.01.19 від 07.01.2019, банківську квитанцію (платіжний документ) VR Bank Mittelhaardt eG про внесення громадянкою ОСОБА_2 коштів за товар в сумі 18000,00 Євро, витяг про рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 власника рахунку ОСОБА_3 (власник підприємства Auto Center HaBloch Inh. Rola Haidar) від 07.01.2019 р. в банківській установі VR Bank Mittelhaardt eG, довідку від 09.01.2019 про транспортні та супутні витрати, пов`язані з доставкою товару до митниці оформлення.

Також колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний оригінал та переклад квитанції від 07.01.2019 року, якою підтверджується, що ОСОБА_2 внесено готівкою 18000,00 Євро на рахунок ОСОБА_3 з призначенням платежу: НОМЕР_5 , тобто банк підтвердив факт сплати позивачем коштів в зазначеній сумі в готівковій формі на рахунок продавця за придбаний транспортний засіб.

Підставою для витребування додаткових документів був висновок відповідача про те, що подані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Однак відповідачем не вказано конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також не обґрунтовано необхідність перевірки спірних відомостей та не зазначено документи, які зможуть усунути сумніви у їх достовірності.

Слід зазначити, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність коригування митної вартості товару згідно з оскаржуваним рішенням від 10.01.2019 №UA205110/2019/000039/2.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано суду договір про надання правничої допомоги від 15.01.2019 №6/19, укладений між Бюро адвоката Сергія Степанюка та позивачем ОСОБА_2

Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги №6/19 від 15.01.2019 (а.с.129) визначено розмір винагороди адвоката за наступні послуги: 1) консультація і роз`яснення з питань митного оформлення і оподаткування товарів - 960,50 грн. за одну годину (до вартості послуг включено ознайомлення і опрацювання наданих замовником документів); 2) складання позовної заяви - 1500,00 грн. (включає витрати послуг помічника, витрати на виготовлення, друкування, копіювання документів і необхідних додатків до позовної заяви); 3) складання письмових заяв, клопотань, заперечень на стадії розгляду справи судом першої інстанції - 160,45 грн. за один документ (включає витрати послуг помічника, витрати на виготовлення, друкування, копіювання документів і необхідних додатків до позовної заяви); 4) участь у судовому засіданні в суді першої інстанції - 3000,00 грн. (+750,00 грн.) (вартість передбачає участь в судових засіданнях в межах одного судового дня, за кожен наступний судовий день додатково оплачується 750,00 грн.).

У рахунку №6/19-1 за надані адвокатом Степанюком С.Є. послуги замовнику ОСОБА_2 з надання правничої допомоги щодо оскарження неправомірних рішень суб`єкта владних повноважень при митному оформленні органами доходів і зборів ввезеного в Україну автомобіля та понесені витрати зазначено, що винагорода адвоката за надані послуги становить 8991,90 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача пояснив, що акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги не складався, у меморіальному ордері невірно зазначено «згідно акту виконаних робіт від 29.03.2019», оскільки оплата послуг проводилась на підставі виставленого рахунку №6/19 від 29.03.2019, а тому посилання представника відповідача на те, що до заяви про винесення додаткового рішення не додано акт виконаних робіт, є безпідставним.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2019 у даній справі судовий збір вже стягнутий на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС в сумі 768,40 грн., а тому вказані витрати не можуть бути повторно стягнуті з відповідача. Також з відповідача не можуть бути стягнені витрати, пов`язані із залученням перекладача, в сумі 1500,00 грн., оскільки такі документально не підтверджені.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт понесення позивачем судових витрат в сумі 7347,13 грн. підтверджується належними та допустимими доказами, а решту витрат в сумі 1660,45 грн., а саме: складання відповіді на відзив відповідача на позовну заяву та оплату послуг перекладача, повинен понести позивач.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Волинської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі № 140/219/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 29.07.2019 р.