Справа № 300/325/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5611/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Григоруком О. Б. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2019 року Головне управління ДФС в Івано-Франківській області звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача податковий борг в сумі 99588,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що внаслідок несплати відповідачем донарахованих контролюючим органом сум грошового зобов`язання податковими повідомленнями-рішеннями від 10 липня 2017 року № , № та № у відповідача наявний податковий борг у сумі 99588,17 грн, який підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами, викладеними у позовній заяві, а також тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано, що предметом позову є стягнення узгоджених податкових зобов`язань, правильність донарахування яких не належить до предмету доказування у даній справі.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, зо результатами якої складено акт перевірки від 23 червня 2017 року № 583/09-19-13-07/ НОМЕР_1 .

Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення відповідачем пункту 174.1, підпункту 174.2.2 пункту 174.2, пункту 174.3 статті 174, пункту 179.7 статті 179 та пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в розмірі 73416,50 грн; підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, що полягало у неподанні річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; підпунктів 1.2, 1.6, пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору в розмірі 6118,04 грн.

Такі висновки обґрунтовані тим, що відповідач у 2015 році отримав дохід у вигляді додаткового блага в сумі 407869,43 грн у зв`язку з анулюванням кредитором боргу в розмірі 407869,43 грн за його самостійним рішенням, однак, податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військовий збір не задекларував та не сплатив.

На підставі вказаного вище акта перевірки Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 10 липня 2017 року

- №, яким нараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 91770,62 грн, з яких на 73416,50 грн за основним зобов`язанням та на 18354,12 грн за штрафними санкціями;

- №, яким нараховано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування;

- №, яким нараховано грошове зобов`язання з військового збору на суму 7647,55 грн, з яких на 6118,04 грн за основним зобов`язанням та на 1529,51 грн за штрафними санкціями.

08 вересня 2018 року контролюючим органом надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу від 15 серпня 2018 року форми "Ф" № 9787-17, згідно з якою загальна сума податкового боргу станом на 14 серпня 2017 року становить 99588,17 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що у контролюючого органу відсутні підстави для стягнення податкового боргу, зважаючи на необґрунтованість визначення відповідачу зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб з отриманого у 2015 році доходу у вигляді прощення боргу в сумі 407869,43 грн, який і є розміром стягнення.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 54.3.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до підпункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до підпункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що узгоджене грошове зобов`язання, не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законодавством, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Як встановлено з матеріалів справи, у зв`язку з непогашенням відповідачем визначених контролюючим органом грошових зобов`язань протягом встановленого строку, позивачем винесено податкову вимогу від 15 серпня 2017 року № 9787/17.

В підтвердження наявності у платника податків суми узгодженого, але не сплаченого у встановлені строки грошового зобов`язання позивачем подано до суду копії податкових повідомлень-рішень, довідку про борг, та копію корінця податкової вимоги.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення, на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору. Проте, таку оцінку суд може надати під час розгляду справи про правомірність податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції встановив обставини, які виходять за межі предмета позову, оскільки предметом спору, за вирішенням якого звернувся позивач, є наявність несплаченого податкового боргу, а не правомірність податкових повідомлень-рішень.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 січня 2019 року у справі №810/1760/17.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні відомості про оскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 10 липня 2017 року № , № та № , на підставі яких виник податковий борг, що свідчить про їх чинність на час звернення з даним позовом, а відтак апеляційний суд вважає, що відповідно до статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган наділений правом здійснити заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення на користь держави коштів, які перебувають у його власності.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі № 300/325/19 - скасувати та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг в розмірі 99588 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 17 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор