Справа № 815/7096/15
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року

Київ

справа №815/7096/15

адміністративне провадження №К/9901/14499/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича на постанову Одеського окружного адміністративного суду у складі судді: Бутенка А.В. від 11 лютого 2016 року та на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Жука С.І., Потапчука В.О., Семенюка Г.В. від 19 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Одеського Окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича (далі - Уповноважена особа фонду на ліквідацію ПАТ АБ «Порто-Франко», відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невключення до реєстру акцептованих вимог кредиторів АБ «Порто-Франко» вимоги ОСОБА_1 в сумі:

заборгованості за договором банківського рахунку № НОМЕР_1 від 17 березня 2008 року у розмірі 1030387 грн 77 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 53685 євро 93 центи;

заборгованості за договором банківського вкладу № 63514 від 21 жовтня 2013 року у загальному розмірі 370343 грн 95 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 19295 євро 90 центів, з яких: сума вкладу 19000,00 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 364664,78 грн; проценти на вклад 295,90 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 5679,17 грн;

заборгованості за договором банківського вкладу № 63515 від 15 січня 2014 року у загальному розмірі 482000 грн 64 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 31045 дол. США 32 центи, з яких: сума вкладу 30548,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 474279,39 грн; проценти на вклад 497,32 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7721,25 грн;

- зобов`язати Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів АБ «Порто-Франко» вимоги ОСОБА_1 в порядку черговості в сумі:

заборгованості за договором банківського рахунку № НОМЕР_1 від 17 березня 2008 року у розмірі 1030387 грн 77 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 53685 євро 93 центи;

заборгованості за договором банківського вкладу № 63514 від 21 жовтня 2013 року у загальному розмірі 370343 грн 95 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 19295 євро 90 центів, з яких: сума вкладу 19000,00 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 364664,78 грн.; проценти на вклад 295,90 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 5679,17 грн;

заборгованості за договором банківського вкладу № 63515 від 15 січня 2014 року у загальному розмірі 482000 грн 64 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 08 грудня 2014 року становить 31045 дол. США 32 центи, з яких: сума вкладу 30548,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 474279,39 грн; проценти на вклад 497,32 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7721,25 грн, з урахуванням виплаченої гарантованої Фондом суми відшкодування коштів за вкладом у розмірі 200 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вважає протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича щодо невключення до реєстру акцептованих вимог кредиторів АБ «Порто-Франко» вимоги позивача, оскільки за наявності судового рішення така бездіяльність суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та порушує право на отримання суми відшкодування банківського вкладу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково, зокрема: визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича щодо невключення до реєстру акцептованих вимог кредиторів АБ «Порто-Франко» вимоги ОСОБА_1 ; зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АБ «Порто-Франко» шляхом включення вимог ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ АБ «Порто-франко» в порушення діючого законодавства, не виконано судове рішення, яке набрало законної сили, не виконані вимоги виконавчого документа та не використано право на оскарження судового рішення або постанови про відкриття виконавчого провадження, отже вимоги позивача є прийнятими, тобто акцептованими на підставі рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 11 травня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 815/7096/15, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року прийнято до свого провадження справу № 815/7096/15 суддею-доповідачем Берназюком Я.О.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1 від 17 березня 2008 року та договори банківського вкладу: № 63514 від 21 жовтня 2013 року; № 63514 від 15 січня 2014 року.

Позивач звертався до ПАТ АБ «Порто-Франко2" із заявами про розірвання договору банківського рахунку від 17 березня 2008 року та повернення грошових коштів, про дострокове розірвання договорів банківського вкладу від 21 жовтня 2013 року, від 15 січня 2014 року, але відповідачем заяви позивача залишені без відповіді та задоволення.

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ АБ «Порто-Франко» на його користь заборгованість за договором банківського вкладу № 63514 від 21 жовтня 2013 року у сумі, що еквівалентна 19 295,90 Євро станом на дату ухвалення рішення, заборгованість за договором банківського вкладу № 63515 від 15 січня 2014 року у сумі, що еквівалентна 31045,32 дол. США станом на дату ухвалення рішення, заборгованість за договором банківського рахунку № НОМЕР_1 від 17 березня 2008 року у сумі, що еквівалентна 53 685,93 євро станом на дату ухвалення рішення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року вказаний позов задоволений, рішення набрало законної сили.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» на користь ОСОБА_1 :

1) заборгованість за договором банківського рахунку № НОМЕР_1 від 17 березня 2008 року у розмірі 1030387 грн 77 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 53685 євро 93 центи;

2) заборгованість за договором банківського вкладу № 63514 від 21 жовтня 2013 року у загальному розмірі 370343 грн 95 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 19295 євро 90 центів, з яких: сума вкладу 19000,00 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 364664,78 грн; проценти на вклад 295,90 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 5679,17 грн;

3) заборгованість за договором банківського вкладу № 63515 від 15 січня 2014 року у загальному розмірі 482000 грн 64 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 грудня 2014 року становить 31045 дол. США 32 центи, з яких: сума вкладу 30548,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 474279,39 грн, проценти на вклад 497,32 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7721,25 грн.

На підставі вказаного рішення Приморський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист, який 16 січня 2015 року був пред`явлений до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання та відкрито виконавче провадження.

До набрання судовим рішенням законної сили позивач був включений до загального реєстру вкладників АБ «Порто-Франко» та 16 грудня 2014 року отримав через установу ПАО "Банк Восток" гарантовану суму відшкодування у розмірі 200000,00 грн.

Згідно з Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 січня 2015 року № 67 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-франко», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ АБ «Порто-франко», про що прийнято рішення № 19 від 30 січня 2015 року.

Зазначена інформація опублікована в офіційному друкованому виданні «Голос України» № 20 від 05 лютого 2015 року, відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

На підставі рішення від 29 грудня 2015 року «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АБ «Порто-франко» та делегування повноважень ліквідатора», продовжено процедуру ліквідації банку до 29 січня 2018 року.

17 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою щодо включення встановленої судом заборгованості ПАТ АБ «Порто-Франко» до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У відповідь, листом від 29 липня 2015 року № 24/1395 відповідачем відмовлено в задоволенні вказаної заяви з підстав пропуску строків звернення до банку в порядку частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

31 серпня 2015 року позивач вдруге звернувся до відповідача та отримав відповідь від 08 вересня 2015 року про відсутність правових підстав для включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суд першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що Уповноважена особа Фонду при формуванні реєстру кредиторів не має права з власної ініціативи вносити відомості щодо кредиторів, згідно вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитори самостійно заявляють про свої вимоги протягом встановленого строку, однак позивач звернувся із порушенням такого строку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 рок та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками колегія судів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

У цій справі правовідносини стосуються дій Уповноваженої особи Фонду щодо невключення кредиторських вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів, зобов`язання внести зміни до зазначеного реєстру в сумі : 1030387 грн 77 коп., 370343 грн 95 коп., 48200 грн 64 коп. та подання цих змін до Фонду для затвердження, оскільки у ПАТ АБ «Порто-франко» існує заборгованість перед позивачем за договором банківського вкладу.

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у наслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у пункті 4 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI.

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У четвертій черзі задовольняються грошові вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня та 23 травня 2018 року у справах № 826/7532/16 та № 811/568/16, від 13 червня 2018 року у справі № 826/21368/15, у постанові Верховного Суду, зокрема, від 31 жовтня 2018 року у справі № 822/2513/16.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між фізичною особою ОСОБА_1 та юридичною особою ПАТ АТ «Порто-Франко» в особі Уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у частині першій статті 15 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 18 квітня та 23 травня 2018 року у справах № 826/7532/16 та № 811/568/16, від 13 червня 2018 року у справі № 826/21368/15, у постанові Верховного Суду, зокрема, від 31 жовтня 2018 року у справі № 822/2513/16.

Згідно з положеннями частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом» (Zand v. Austria № 7360/76); фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути «встановленим законом» є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France, заява № 88/1991/340/413).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на це, колегія суддів дійшла до висновку про те, що касаційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ АБ «Порто - Франко» Красюка І.І. підлягає частковому задоволенню, судові рішення попередніх інстанцій скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства АБ «Порто - Франко» Красюка Ігоря Івановича задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» Красюка Ігоря Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко