Справа № 463/3534/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6948/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 12 червня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду (ухвала постановлена судом в складі головуючого судді Грицка Р.Р., повний текст ухвали суду складено 12 червня 2019 року) у справі № 463/3534/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила: поновити процесуальний строк для подання позовної заяви; скасувати постанову Личаківської районної адміністрації №103 від 27 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51,00 грн.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12 червня 2019 року залишено позовну заяву без розгляду.

Не погоджуючись з постановленням такої ухвали, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та поновити строки оскарження постанови відповідача.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що 6 травня 2019 року звернулася до суду з даним адміністративним позовом, в якому просила поновити строк звернення до адміністративного суду, який пропустила з поважної причини - її хворобою та скасувати постанову про адміністративне правопорушення. Суд першої інстанції не врахував стан її здоров`я, який не дав її вчасно звернутися в суд для захисту її прав. Зазначає, що відповідно до ч.2 ст.122 КАС України встановлено 6 місячний строк звернення до суду.

Відповідач не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2018 року Адміністративною комісією при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення № 103, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51,0 гривні (а.с.18).

Позивач не погоджуючись з даною постановою про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності звернувся до суду з адміністративним позовом про її оскарження.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, виходив з того, що у позивача були реальні можливості звернутися вчасно з адміністративним позовом у строки, встановлені ч.3 ст.122, ч.2 ст.286 КАС України, що позивачем зроблено не було та не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість вчасно звернутися до суду за захистом порушених прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ.

Згідно з ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

За матеріалами справи 27 червня 2018 року Адміністративною комісією при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення № 103, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51,0 грн.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами частин 1 та 2 ст.77 КАС також встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що позивач звернувся з зазначеним адміністративним позовом до суду 06 травня 2019 року.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначила, що про існування спірної постанови їй стало відомо лише в липні 2018 року, після чого вона оскаржила її до виконавчого комітету Львівської міської ради. Після отримання рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 940 від 31.08.2018 року, яким постанову Адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради № 103 від 27.06.2018 року залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення, вона тривалий час перебувала на лікуванні, займалася пошуком адвоката для написання позовної заяви, а тому звернулася до суду з позовною заявою лише 06.05.2019 року. Проте, доказів на підтвердження обставин щодо тривалого часу перебування на тривалому, безперервному лікуванні в період з липня 2018року по травень 2019, тривалою неможливістю знайти фахівця правової допомоги позивач суду не надала.

До позовної заяви позивач приєднала копії: відповіді юридичного департаменту Львівської міської ради від 16.07.2018 №2901-739 (а.с.6); рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 31.08.2018 №940 (а.с.7); відповіді юридичного департаменту Львівської міської ради від 14.09.2018 №2901-1044 (а.с.5).

На підставі наведених документів суд першої інстанції вірно встановив, що про існування оскаржуваної постанови позивачу стало відомо в червні 2018 року, оскільки нею 30.06.2018 року було подано скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення до виконавчого комітету Львівської міської ради. Листом директора юридичного департаменту Львівської міської ради від 16.07.2018 року позивачу було роз`яснено право звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. Крім того, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 940 від 31.08.2018 року скаргу ОСОБА_1 від 30.06.2018 року залишено без задоволення. Дане рішення скеровано позивачу 14.09.2018 року. В той же час, позивач звернулася в суд з позовною заявою лише 06.05.2019 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування об`єктивних перешкод у позивача, які б вказували на поважність строку звернення до суду з позовною заявою, а судом таких не здобуто, колегія суддів приходить до неспростованого переконання про те, що у позивача була реальна можливість звернутися в межах передбаченого ч.3 ст.122, ч.2 ст.286 КАС України, ст.289 КУпАП строку звернення до суду з адміністративним позовом, чим позивач не скористалася. Окрім того, позивач не надала доказів відсутності у неї фізичної можливості звернутися (у вказаний проміжок часу) за безкоштовною правовою допомогою, яка запроваджена нормами національного законодавства для захисту малозабезпечених верств населення.

Беручи до уваги встановлене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду щодо оскарження постанови у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та не обґрунтовано їх поважність.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що стан здоров`я не дозволяв вчасно звернутися до суду, оскільки скаржником ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній не надано будь-яких доказів про стан здоров`я позивача, який не давав можливості звернутися до суду за захистом свого права в межах строку звернення до адміністративного суду, а також вважає спростованим покликання апелянта на норму частини 2 статті 122 КАС України, якою встановлено 6 місячний строк звернення до суду, оскільки у вказаній справі строк звернення до суду регулюється положеннями ч.3 ст.122, ч.2 ст.286 КАС України, а також ст.289 КУпАП.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також необхідно вказати, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено саме з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства своєчасно виконувати ними процесуальні дії, передбачені КАС України.

Згідно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки колегія суддів не вбачає причини пропущення строку звернення до суду поважними, а також те, що позивач при зверненні до суду не надав доказів, які б обґрунтували поважність причин пропущення строку, то у суду першої інстанції були наявні правові підстави для повернення позовної заяви на підставі частин 2 ст.123 КАС України.

Порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції визначено статтею 312 КАС України, зокрема частина перша встановлює, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яку необхідно залишити без змін як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її не спростовують.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 12 червня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 463/3534/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.