Справа № 140/151/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5869/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року в справі № 140/151/19 (головуючий суддя - Волдінер Ф.А., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області Кузьміни Ірини Миколаївни про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області Кузьміни Ірини Миколаївни, в якому просить: визнати протиправними та скасувати постанови державного нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області Кузьміни Ірини Миколаївни від 23.10.2018, якою було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 та якою було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_2 , - після смерті свого батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що відповідач 22.10.2018 винесла постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якими відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом. Причиною відмови стало ненадання правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке позивач просив успадкувати. ОСОБА_1 вважає, що так як правовстановлюючі документи на майно померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знаходяться безпосередньо у відповідача, або ж відповідач має доступ до даних документів, то не було необхідності їх подавати. Також оскаржувані постанови не мають номеру, і у даних постановах відповідач не вірно зазначив норму процесуального права відповідно до якої вищезазначені постанови можуть бути оскаржені до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення у частині відмови у позові про визнання протиправною та скасування постанови державного нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміни Ірини Миколаївни від 23 жовтня 2018 року, якою було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_2 , - після смерті свого батька ОСОБА_3 , та прийняти нове рішенням яким частково задовольнити позов визнавши протиправною та скасувавши постанову нотаріуса.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Вказано, що при відмові у вчиненні нотаріальної дії відповідачем не було вчинено вимог передбачених нормами Закону України «Про нотаріат», а тому оскаржувана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій із недотриманням її форми є незаконною та підлягає скасуванню.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню із подальшим закриттям провадження в справі.

Встановлено, що 18.07.2018 позивач звернувся у Камінь-Каширську державну нотаріальну контору із заявами: 1) про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , що складається із цілої земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 (заява зареєстрована за №370/20-14 19.07.2018); 2) про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , що складається із цілої земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (заява зареєстрована за №369/20-14 19.07.2018).

22.10.2018 державний нотаріус Кузьміна І.М. прийняла постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій за відповідними заявами ОСОБА_1 від 18.07.2018, у зв`язку з тим що: останній не представив правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 ; останній не представив правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з прийнятими нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області Кузьміною Іриною Миколаївною постановами від 23.10.2018 позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи та вирішуючи справу по суті заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що до таких суд прийшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим спором у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» слід розуміти як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року по справі №826/27224/15 також наголосила на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, якщо особа вбачає порушення своїх прав у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності дій державного нотаріуса як спеціального суб`єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо відмови у видачі свідоцтв про право на спадкове майно.

Відповідач наголошує, що така відмова була обґрунтованою, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке він просив успадкувати.

За таких підстав предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного нотаріуса як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення (захист) права власності позивача на спадщину, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання правомірності набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна. Такий спір, з урахуванням суб`єктного складу учасників справи, має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 28 листопада 2018 у справі № 826/11512/17.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки такий підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.229, 238, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року в справі № 140/151/19 - скасувати.

Провадження в справі № 140/151/19 за позовом ОСОБА_1 до нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області Кузьміни Ірини Миколаївни про визнання протиправними та скасування постанов - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 29 липня 2019 року