Справа № 826/9898/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 липня 2019 року №826/9898/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

за позовом ОСОБА_1
доСлужби безпеки України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) з позовом до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33, ), в якому просить скасувати рішення Служби безпеки України щодо відмови ОСОБА_1 в доступі до державної таємниці у зв`язку з повідомленням недостовірних відомостей про себе.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення відповідача про відмову позивачу в наданні доступу до державної таємниці є незаконним і необґрунтованим, враховуючи, що позивач неодноразово раніше отримувала доступ до державної таємниці та не мала жодної потреби надавати «недостовірні відомості» про себе, крім того, відповідач у ході проведення перевірки за статтею 24 Закону України «Про державну таємницю» навіть не спробував опитати позивача про нібито недостовірні відомості, та відповідно, з`ясувати чи не містить певний оперативний документ якусь помилку чи недостовірність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що при перевірці ОСОБА_1 у зв`язку із допуском її до державної таємниці було виявлено факт зазначення позивачем недостовірних відомостей про себе, зокрема, щодо відсутності профілів в соціальних мережах та щодо її фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач надала суду відповідь на відзив та додаткові пояснення у відповідь на відзив, в яких на спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву зазначила, що у шлюбі вона не перебуває, а тому не мала вписувати ОСОБА_2 в графу «чоловік», місцем проживання громадянина України є дані паспортної реєстрації, в даному випадку це повідомлена позивачем адреса: АДРЕСА_1 , також, позивач наголосила, що останні десять років вона не має та не користується соціальними мережами, а навівши у своєму відзиві посилання на профіль у соціальних мережах, відповідач не вказав, якими доказами підтверджується, що такий профіль створено саме позивачем та належить саме їй.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 16.06.2017 року по 26.12.2017 року працювала на державному підприємстві «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів».

Наказом від 26.12.2017 року №1452-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації, у зв`язку з відмовою в наданні відповідачем доступу до державної таємниці.

Так, Департаментом охорони державної таємниці та ліцензування СБУ на виконання запиту Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" від 26.12.2017 №306/дск, відповідно до положень ст. 24 Закону України «про державну таємницю» було здійснено перевірку заступника директора з персоналізації документів ОСОБА_1 у зв`язку з допуском її до державної таємниці за формою три.

За результатами перевірки було встановлено, що у наданих відповідях на питання 24,25, 26 Переліку питань, визначених додатком 5 до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939), позивач зазначила відомості щодо своїх близьких родичів (чоловік, син, мати, батько, сестра), адресу фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ), а також повідомила, що профілів в соціальних мережах не має.

Разом з тим, при перевірці зазначених відомостей відповідачем було виявлено їх недостовірність, у зв`язку з чим Службою Безпеки України було відмовлено ОСОБА_1 у наданні допуску до державної таємниці.

Позивач, не погоджуючись з рішенням Служби Безпеки України щодо відмови у наданні доступу до державної таємниці, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовано суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України є Закон України "Про державну таємницю".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну таємницю" доступ до державної таємниці-це надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

За приписами цієї ж статті під режимом секретності слід розуміти встановлений згідно з вимогами цього Закону та інших виданих відповідно до нього нормативно-правових актів єдиний порядок забезпечення охорони державної таємниці.

Згідно з ч. 6 ст. 5 Закону України "Про державну таємницю" забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про державну таємницю» Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Перелік та форми таких документів, а також порядок їх надання визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 Закону України "Про державну таємницю", допуск до державної таємниці не надається у разі:

1) відсутності у громадянина обґрунтованої необхідності в роботі із секретною інформацією;

2) сприяння громадянином діяльності іноземної держави, іноземної організації чи їх представників, а також окремих іноземців чи осіб без громадянства, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України, або участі громадянина в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена у порядку, встановленому законом;

3) відмови громадянина взяти на себе письмове зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена, а також за відсутності його письмової згоди на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з допуском до державної таємниці;

4) наявності у громадянина судимості за тяжкі або особливо тяжкі злочини, не погашеної чи не знятої в установленому порядку;

5) наявності у громадянина психічних розладів, які можуть завдати шкоди охороні державної таємниці, відповідно до переліку, затвердженого Міністерством охорони здоров`я України і Службою безпеки України.

У наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі:

1) повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе;

2) постійного проживання громадянина за кордоном або оформлення ним документів на виїзд для постійного проживання за кордоном;

3) невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Статтею 24 Закону України «Про державну таємницю» встановлено, що перевірка громадян у зв`язку з їх допуском до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у строк до одного місяця у порядку, встановленому цим Законом і Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність".

У ході перевірки органами Служби безпеки України з`ясовуються наявність чи відсутність обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону. За результатами перевірки органи Служби безпеки України надсилають протягом п`яти робочих днів з дня її закінчення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, що звернулися з приводу надання громадянам допуску до державної таємниці, повідомлення про надання або відмову в наданні такого допуску.

Громадянин має право оскаржити рішення про відмову у наданні допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом (стаття 25 Закону України «Про державну таємницю»).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у доступі до державної таємниці з тих підстав, що останньою було начебто зазначено недостовірні відомості щодо свого фактичного місця проживання, особи, з якою вона проживає однією сім`єю та її відсутністю в соціальних мережах.

Так, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , однак, позивачем було вказано інше місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

На підтвердження проживання ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачем зазначено посилання на пояснення водія АТЦ ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» ОСОБА_3 щодо перевезень ОСОБА_1 , що входить до його службових обов`язків.

Разом з тим, суд вертає увагу, що в документах, наданих відповідачем на підтвердження вказаного також зазначено, що ОСОБА_1 проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Позивач в свою чергу не заперечує її тимчасове перебування за адресою: АДРЕСА_2 , однак наголошує, що її постійним місцем проживання є саме вказана нею адреса, за якою вона зареєстрована, а саме: АДРЕСА_1 .

Так, згідно з приписами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

З наведеного можна зробити висновок, що так званим місцем постійного проживання є житло, в якому особа проживає більше шести місяців на рік, і як наполягає позивач, місцем її постійного проживання є саме адреса її місця реєстрації - АДРЕСА_1 .

Суд бере до уваги ту обставину, що позивач не перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , при цьому, законодавством не заборонено фізичній особі проживати одразу в двох місцях: одне з яких є постійним місцем проживання, а інше періодичним.

Відповідачем, в свою чергу, не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що місцем постійного проживання позивача є саме: АДРЕСА_2 , до того ж, на противагу поясненням водія АТЦ ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» ОСОБА_3 , позивачем надано письмові пояснення, в яких зазначено, що вона дійсно часто перебуває за адресою: АДРЕСА_2 , однак, місцем постійного проживання лишається АДРЕСА_1 , де вона мешкає разом з сином.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача, викладені у відповіді на відзив та у поясненнях у відповідь на відзив стосовно її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, суд бере до уваги пояснення позивача з приводу того, що з ОСОБА_2 позивач має добрі стосунки, проте спільною сім`єю не проживає, не пов`язана спільним побутом, фінансово не залежить від нього та не має перед ним будь-яких обов`язків.

Відповідачем не надано доказів перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 , що також ставить під сумнім правомірність висновків відповідача щодо повідомлення позивачем недостовірних відомостей відносно чоловіка, натомість позивач не приховує, що має дружні стосунки з ОСОБА_2 ..

Стосовно тверджень відповідача щодо того, що позивач має профіль в соціальній мережі «Однокласники», та наданих відповідачем доказів на підтвердження вказаного, а саме фото сторінок соціальної мережі, то суд критично ставиться до таких доказів, адже з даних відповідачем фото не можливо ідентифікувати особу, чия сторінка відображена на них.

Так, надані відповідачем фото сторінок профілю не дають можливості визначити особу, якою створено відповідний профіль. Основне фото профілю відсутнє. Доказів того, що вказана сторінка було створена саме позивачем матеріали справи не містять.

Водночас, за посиланням позивача, вона дійсно була зареєстрована в соціальній мережі «Однокласники», проте, останні десять років вона перебувала на керівних посадах в центральному апараті МВС України, у зв`язку з чим, заблокувала свою сторінку в мережі «Однокласники» і останні десять років не користувалась нею, при цьому, за цей час, працюючи в центральному апараті Міністерства внутрішніх справ України, позивач неодноразового (до 2015 року) отримувала за рішеннями Служби Безпеки України доступ до державної таємниці, чого відповідачем під час судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не спростовано.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять однозначних доказів, якими б підтверджувались висновки відповідача щодо повідомлення позивачем неправдивих відомостей, натомість, у суду відсутні підстави ставити під сумнів надані позивачем пояснення.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні 9стття 90 КАС України).

Відповідачем не надано суду змістовних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення, хоча саме на відповідача приписами статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про протиправність прийнятого Службою безпеки України рішення щодо відмови ОСОБА_1 в доступі до державної таємниці у зв`язку з повідомленням недостовірних відомостей про себе, зворотного відповідачем під час судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не доведено.

Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції про сплату судового збору №16668264 від 25.06.2018 року, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн. Відтак, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, складає 704, 80 грн..

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Служби безпеки України щодо відмови ОСОБА_1 в доступі до державної таємниці у зв`язку з повідомленням недостовірних відомостей про себе.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа