Справа № 320/6707/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Справа № 320/6707/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Броварського об`єднаного управління

Пенсійного фонду України Київської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо призначення позивачу пенсії за віком із застосуванням при її розрахунку коефіцієнта стажу 1% замість 1,35% та із застосуванням заробітної плати для обчислення пенсії, періоду проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р., починаючи з дати призначення пенсії;

- зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з виключенням періоду, за який застосовується заробітна плата для обчислення пенсії, періоду проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р. та застосувати при перерахунку коефіцієнт стажу 1,35%, починаючи з дати призначення пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що коефіцієнт 1,35 % застосовується виключно для призначення пенсій у період з 01.10.2017 р. по 31.12.2017 р., але позивачу пенсія не призначалася, а було здійснено переведення його з одного виду пенсії на інший, що відповідач, застосовуючи коефіцієнт стажу із розрахунку 1%, діяв на підставі чинного законодавства та у межах повноважень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що 13.11.2017 р. він звертався до відповідача саме із заявою про призначення пенсії за віком, а не про переведення з одного виду пенсії на інший, а тому розрахунок призначеної йому пенсії у відповідності з вимогами чинного законодавства мав бути здійснений відповідачем із застосуванням коефіцієнту 1,35% та без урахування даних про грошове забезпечення за період з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р., оскільки за цей період з його грошового забезпечення не сплачувалися страхові внески.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про задоволення його позову в повному обсязі, зазначаючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в її задоволенні та наполягає на своїй правовій позиції, стверджуючи, що апелянт звертався із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший, що його пенсія обчислена із заробітної плати за період роботи з 01.07.2000 р. по 31.10.2017 р., з урахуванням страхового стажу 42 роки 11 місяців 22 дні.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 р. та від 03.07.2019 р. було витребувано у відповідача додаткові докази для перевірки доводів апеляційної скарги та заперечень, викладених у відзиві відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до п. 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

У ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

У ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу, заробітна плата (дохід) обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що пенсія за віком та пенсія за вислугою років є різними видами пенсії, регламентуються різними законодавчими актами і особа, яка отримує пенсію за вислугою років, має право на призначення їй пенсії за віком.

При цьому, у разі, якщо призначення іншого виду пенсії було здійснено у період з 01.10.2017 р. по 31.12.2017 р., то підлягає застосуванню коефіцієнт страхового стажу 1,35%.

Також при призначенні пенсії для обчислення її розміру слід застосовувати заробітну плату (грошове забезпечення військовослужбовця) за відповідний період, з якої сплачувалися страхові внески.

Обставини справи, установлені судом апеляційної інстанції.

Позивач перебуває на обліку в Броварському ОУПФУ Київської області та до листопада 2017 року отримував пенсію за вислугу років.

13.11.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058-IV.

На підставі його заяви та доданих до неї документів позивачу було призначено пенсію за віком на підставі вказаного Закону № 1058-IV із застосуванням коефіцієнту стажу 1% та з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, періоду проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р.

Відомості про нарахування та сплату з суд грошового забезпечення позивача у період з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р. страхових внесків та наявності в нього страхового стажу за цей період відсутні і відповідачем суду не надані, а з довідки, наявної у пенсійні справі позивача, вбачається, що за такий період страхові внески з його грошового забезпечення, врахованого відповідачем для обчислення його пенсії, не сплачувалися.

25.07.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії за віком із застосуванням коефіцієнту стажу 1,35% та з виключенням періоду роботи з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р. з періоду, за який враховується заробітна плата для призначення пенсії, як такого за який не відраховувалися страхові внески.

Листом від 23.10.2018 р. № 794/Ч-01 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, позивачу призначено новий вид пенсії у період, в який законодавством було передбачено застосування коефіцієнту стажу 1,35%, а не 1%, як фактично застосовано відповідачем.

Крім того, відповідачем було здійснено обчислення розміру пенсії позивача із застосуванням заробітної плати за період проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р., щодо якої відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Іншого відповідачем, всупереч покладеного на нього ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування, перед судом не доведено.

Таким чином, колегія суддів вважає протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу пенсії за віком із застосуванням при її розрахунку коефіцієнта стажу 1% та із застосуванням заробітної плати для обчислення пенсії, періоду проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р., що зумовлює наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок його пенсії за віком з виключенням періоду, за який застосовується заробітна плата для обчислення пенсії, періоду проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р. та із застосуванням при її перерахунку коефіцієнту стажу 1,35%.

Разом з тим, судова колегія також враховує правову позиція ЄСПЛ, викладену в рішенні по справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98), в якому Суд, здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Крім того, у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02) ЄСПЛ надав тлумачення поняттю «майно» саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого таке поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». При цьому, Суд зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, визначаючи дату, з якої заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, у ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 804/4217/18 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

Колегія суддів встановила, що позовні вимоги у цій справі ОСОБА_1 фактично заявлені за період з листопада 2017 року, але адміністративний позов до суду подано 12.12.2018 р.

Отже, позовні вимоги за період з листопада 2017 року по 11.06.2018 р. включно заявлені з порушенням шестимісячного строку звернення до суду, регламентованого ст. 122 КАС України, за відсутності поважних причин його пропуску та підстав для поновлення, а тому підлягають залишенню без розгляду.

При цьому, твердження позивача щодо протиправності дій відповідача як підстави для задоволення позовних вимог за весь спірний період і, відповідно, поновлення строку звернення до суду, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм чинного законодавства, оскільки пенсія є періодичним платежем, а тому її розмір був відомий позивачу щомісячно при її отриманні.

Разом з тим, положення ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключають можливість застосування строку давності лише до вимог щодо нарахованих пенсій, а у спірних же правовідносинах спірні суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 804/4217/18 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 р. по справі «МШ «Голуб» проти України»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини даної справи, неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню частково.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судова колегія встановила, що відповідно до квитанції від 12.12.2018 р. № 25607 позивачем за подання адміністративного позову в цій справі було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. /Т.1 а.с.2/, а за подання апеляційної скарги - 1057,20 грн. (квитанція від 26.04.2019 р. № 22178) /Т.1 а.с.90/, що відповідає ставкам судового збору, визначеним у Законі України «Про судовий збір».

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, фактично за половину періоду, про який просив позивач, судові витрати в розмірі 881,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії у частині позовних вимог за період з листопада 2017 року по 11.06.2018 р. - залишити без розгляду.

Адміністративний позов в іншій частині позовних вимог - задовольнити.

Визнати протиправними дії Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо розрахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта стажу 1 % та із урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р. з 12.06.2018 р.

Зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з виключенням з періоду, за який застосовується заробітна плата для обчислення пенсії, періоду проходження військової служби з 01.07.2000 р. по 23.12.2002 р., та із застосуванням коефіцієнту стажу 1,35 % з 12.06.2018 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області судові витрати в розмірі 881,00 (вісімсот вісімдесят одна) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 31 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: