Справа № 826/9705/17
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2019 року

Київ

справа №826/9705/17

адміністративне провадження №К/9901/54690/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Калашнікової О.В.,

суддів - Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу № 826/9705/17

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих при Міністерстві юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Кузьменка В.А., суддів: Арсірія Р.О., Огурцова О.П.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Троян Н.М., суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.)

І РУХ СПРАВИ

1. У серпні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (надалі також - Міністерство), Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих при Міністерстві юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області (надалі - ГТУЮ у Київській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих при Міністерстві юстиції України в частині застосування до арбітражного керуючого Саєнка В.В. дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, оформлене протоколом засідання від 1 червня 2017 року №60/06/17;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства від 26 червня 2017 року №2019/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльностю арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Саєнку В.В.», яким припинено діяльність арбітражного керуючого Саєнка В.В.;

- зобов`язати Міністерство внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України відомості про скасування наказу від 26 червня 2017 року №2019/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Саєнку В.В.» та вилучити з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про анулювання виданого позивачу свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 23 лютого 2013 року №359, внесеного на підставі оскаржуваного наказу.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року, позовні вимоги задоволено повністю.

3. У червні 2018 року до Верховного Суду Міністерство подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1

4. Ухвалою Верховного Суду від 3 липня 2018 року відкрито касаційне за вищенаведеною скаргою.

5. Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що категорично не погоджується та заперечує проти доводів касаційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції законними та прийнятими відповідно до норм чинного законодавства. Вказав, що наказ Міністерства від 26 червня 2017 року № 2019/5 «Про аналювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Саєнку В.В.» видано з порушенням положень Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих та ігноруванням положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». А тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

II ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Позивач здійснював незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого на підставі свідоцтва № 359 від 27 лютого 2013 року про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Міністерством юстиції України, без обмеження строку дії.

7. Згідно з поданням Дисциплінарної комісії від 4 травня 2017 року №961 на арбітражного керуючого Саєнка В.В. накладено дисциплінарне стягнення, на підставі листа ГТУЮ у Київській області від 19 квітня 2017 року №682-5-1/5 та висновку щодо відповідності акту про відмову арбітражного керуючого в проведені перевірки від 18 квітня 2017 року №29/17.

8. Відповідно до витягу з протоколу №60/06/17 засідання Дисциплінарної комісії від 1 червня 2017 року, за результатами розгляду подання від 4 травня 2017 року №961 вирішено застосувати до арбітражного керуючого Саєнка В.В. дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

9. Так, під час визначення виду дисциплінарного стягнення відповідно до частини другої статті 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» враховано, що рішенням Дисциплінарної комісії від 23 лютого 2017 року за результатом розгляду подання від 26 січня 2017 року № 893 до арбітражного керуючого Саєнка В.В. застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

10. Наказом Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року №2019/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Саєнку В.В.», відповідно до пункту 5 частини першої статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на підставі подання Дисциплінарної комісії про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 1 червня 2017 року №719 та протоколу її засідання від 1 червня 2017 року №60/06/17, анульовано свідоцтво про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1

11. Не погоджуючись із діями та рішеннями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

ІIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Задовольняючі позовні вимоги, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про відсутність підстав стверджувати, що Позивач відмовив в проведенні перевірки, оскільки до суду відповідачами не надано доказів на підтвердження правомірності призначення перевірки Позивача, доказів його повідомлення про таку перевірку. Також суди першої та апеляційної інстанції вказали про відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення для ОСОБА_1 Комісією враховувалась ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до позивача дисциплінарні стягнення.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. У касаційній скарзі Міністерство вказало, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено механізм стримування і противаг гілок державної влади, передбачений статтею 6 Конституції України.

14. На думку відповідача, накладення дисциплінарного стягнення та його вид є дискреційними повноваженнями Міністерства юстиції України, а втручання судом у такі повноваження Міністерства як органу виконавчої влади є неприпустимими і можливими лише за наявності порушення законодавства органом виконавчої влади.

15. Також Міністерство зазначило, що Позивач не довів в чому саме полягає незаконність рішення Міністерства, проте висловив прохання до суду втрутитись в дискреційні повноваження Міністерства юстиції України, що є неприпустимим.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Як вже зазначалось, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про протиправність та наявності підстав для скасування рішення Дисциплінарної комісії в частині застосування до арбітражного керуючого Саєнка В.В. дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, оформлене протоколом засідання від 1 червня 2017 року № 60/06/17, та наказу Міністерства від 26 червня 2017 року № 2019/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ». Однак, Верховний Суд вказує на передчасність такого висновку з огляду на наступне.

17. Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

18. В касаційній скарзі Міністерство наголошувало на недоведеності позивачем незаконності оскаржуваних рішень, однак колегія суддів Верховного Суду зазначає про необґрунтованість таких доводів, оскільки обов`язок доказування в даній категорії справ покладено саме на Міністерство як на суб`єкта владних повноважень.

19. Проте, необхідно зазначити, що статтею 77 КАС України передбачено право суду на витребування доказів з власної ініціативи за для виконання вимог статті 242 КАС України - стосовно обґрунтованості судового рішення. Відповідно до правових норм цієї статті обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

20. Однак, Верховний Суд приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій не дотримано вимог КАС України щодо обґрунтованості судових рішень.

21. З матеріалів справи вбачається, що на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді анулювання свідоцтва внаслідок відмови арбітражного керуючого в проведенні перевірки 18 квітня 2017 року.

22. На момент виникнення спірних правовідносин (червень 2017 року) умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначав Закон України від 14 травня 1992 року N 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон - N 2343-XII).

23. Статтею 105 Закону N 2343-XII передбачено, що дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов`язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

24. Процедуру організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих, зокрема, встановлює Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджений наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року N 1284/5 (надалі - Порядок N 1284/5)

25. Пунктом 2.1. Порядку N 1284/5 передбачено, що контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

26. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій вказали, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності правових підстав для проведення позапланової перевірки позивача як арбітражного керуючого та доказів отримання згоди Міністерства на її проведення. Також зазначено, що ГТУЮ у Київській області не надано до суду доказів, з яких можливо встановити вид призначеної перевірки (виїзна чи невиїзна), доказів дотримання порядку проведення перевірки, а також доказів, які б підтверджували, що позивач був повідомлений про проведення перевірки.

27. Однак, вищенаведені обставини мають істотне значення для вирішення цієї справи та повинні бути встановлені судом, шляхом витребування необхідних доказів та їх дослідження. Необхідно встановити вид перевірки, яка проводилась відносно позивача, підстави її проведення, на підставі яких документів вона здійснювалась, надати оцінку процедурі проведення такої перевірки.

28. Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 1284/5 при відмові арбітражного керуючого в проведенні перевірки складається акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки (додаток 6) у двох примірниках та перевірка закінчується на дату встановлення факту відмови.

Відмовою арбітражного керуючого в проведенні перевірки вважаються:

відсутність арбітражного керуючого або його уповноваженого представника під час проведення перевірки у час та у місці, визначені органом контролю в повідомленні про проведення перевірки, у разі належного повідомлення арбітражного керуючого про проведення перевірки;

безпідставне ненадання або надання не в повному обсязі без обґрунтованих пояснень арбітражним керуючим у визначені органом контролю терміни документів згідно з переліком, викладеним у повідомленні про проведення перевірки органу контролю;

ненадання арбітражним керуючим на письмову вимогу комісії документів, які стосуються предмета перевірки, у разі якщо без цих документів проведення перевірки є неможливим;

безпідставна відмова арбітражного керуючого в доступі комісії та інших осіб на територію, до будівель, споруд та інших приміщень боржника (банкрута) у випадках, передбачених цим Порядком, або до приміщення контори (офісу) арбітражного керуючого.

Відомості, включені до акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки, повинні бути підтверджені документально, а відповідні документи є невід`ємною частиною цього акта.

Один примірник акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вручається арбітражному керуючому або у разі його відсутності не пізніше наступного робочого дня надсилається арбітражному керуючому рекомендованим листом та електронною поштою, другий зберігається в органі контролю.

Акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки є підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень. Орган контролю протягом трьох робочих днів з дати підписання акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вносить пропозицію до структурного підрозділу Мін`юсту щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. До цієї пропозиції орган контролю додає акт про відмову з усіма документами, що є його невід`ємною частиною.

29. Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством передбачені різні прояви відмови арбітражного керуючого у проведенні перевірки, що в обов`язковому порядку фіксується у відповідному акті. Однак, ні судом першої, ні судом апеляційної інстанцій не встановлено форму прояву у позивача відмови у проведенні такої перевірки, не досліджено акт такої відмови.

30. Частинами другою, третьою статті 107 Закону N 2343-XII арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

31. Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

32. Відповідно до частин першої, другої статті 109 Закону N 2343-XII дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є:

1) попередження;

2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

33. Суди попередніх інстанцій вказали, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення для позивача Дисциплінарною комісією враховувався ступінь вини арбітражного керуючого, тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувались раніше до нього дисциплінарні стягнення.

34. Однак, Верховний Суд вважає даний висновок також передчасним, оскільки судами не встановлено, який саме проступок було вчинено позивачем, його тяжкість та чи застосовувались раніше до ОСОБА_1 дисциплінарні стягнення.

35. Також у касаційній скарзі одним із доводів Міністерство зазначило порушення судами першої та апеляційної інстанцій механізму стримування і противаг гілок державної влади, що передбачений статтею 6 Конституції України, оскільки накладення дисциплінарного стягнення та його вид є дискреційним повноваженням Міністерства.

36. Колегія суддів Верховного Суду вважає даний довод необґрунтованим з огляду на наступне.

37. На момент виникнення спірних правовідносин (червень 2017 року) діяло Положення про Міністерство юстиції України, затверджене Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 395/2011 (надалі - Положення N 395/2011).

38. Відповідно до пункту 1 Положення N 395/2011 Міністерство юстиції України (Мін`юст України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, зокрема, з формування та забезпечення реалізації політики з питань банкрутства.

Мін`юст України є державним органом з питань банкрутства.

Пунктом 2 Положення N 395/2011 встановлено, що Мін`юст України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Підпунктом 41 пункту 4 Положення N 395/2011 передбачено, що Мін`юст України відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

39. Процедуру видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (далі - свідоцтво) особі, яка має намір здійснювати діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (далі - арбітражний керуючий) та успішно склала кваліфікаційний іспит, видачі дубліката, переоформлення та анулювання свідоцтва, визначає Порядок видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затверджений наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2013 року N 93/5 (надалі - Порядок № 93/5).

40. Пунктом 2 Порядку № 93/5 передбачено, що свідоцтво є обов`язковою умовою здійснення діяльності арбітражного керуючого.

41. Відповідно до пункту 16 Порядку № 93/5 у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Мін`юсту України про анулювання такого свідоцтва.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва підписує Міністр юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки.

42. Враховуючи вищенаведені правові норми, можна зробити висновок, що саме на Міністерство покладено обов`язок щодо здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих та, у випадках порушення вимог законодавства, щодо накладання дисциплінарних стягнень на арбітражних керуючих, зокрема, і анулювати свідоцтва на заняття такою діяльністю. Однак, дані повноваження Міністерства, як будь-якого суб`єкта владних повноважень, не є необмеженими.

43. Відповідно до пункту 16 Порядку № 93/5 наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва може бути оскаржений в суді у порядку адміністративного судочинства.

44. Отже, здійснення судового контролю за діяльністю Міністерства у випадку анулювання свідоцтва передбачено Порядком № 93/5.

45. У свою чергу, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

46. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

47. Поняття дискреційні повноваження викладено в Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року N 1395/5. Відповідно до даного акту дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

48. Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

49. Отже, Міністерство як орган державної влади, здійснюючи свої дискреційні повноваження, дійсно має певну свободу вибору, однак наявність вибору обмежена положеннями частини другої статті 19 Конституції України.

50 Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

51 У свою чергу, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.

52 Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

53 Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

VII. Судові витрати

54. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О. В. Калашнікова

М. В. Білак

О. А. Губська