Справа № 826/18952/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2019 року №826/18952/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом дочірнього підприємства «Пілснер Україна»

до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління

Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю:

представників позивача - Лошакова Д.С., Омельченка І.В.,

представника відповідача - Шпінь В.І.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 липня 2019 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Пілснер Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2014 №09 та №09.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Санін Б.В.) від 24.12.2014 у справі №826/18952/14 позовні вимоги дочірнього підприємства «Пілснер Україна» задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 №826/18952/14 апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Міндоходів у місті Києві залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2014 - без змін.

Постановою Верховного суду від 04.09.2018 №К/9901/8100/18, касаційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 скасовано, справу №826/18952/14 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018, адміністративну справу №826/18952/14 прийнято до свого провадження суддею Літвіновою А.В., призначено підготовче засідання та зобов`язано сторін у визначений судом строк, із врахуванням постанови Верховного Суду від 03.09.2018 №826/18952/14, надати суду необхідні документи для повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та підготувати письмові пояснення з приводу спірних правовідносин.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на підставі хибних висновків акта перевірки від 05.08.2014 №735/26-55-22-09/25396329, прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.08.2014 №09 та №09.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що висновки акта перевірки від 05.08.2014 №735/26-55-22-09/25396329 є обґрунтованими та, відповідно, податкові повідомлення-рішення від 29.08.2014 №09 та №09 є правомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи №826/18952/14.

Під час судового розгляду справи судом оголошувалась перерва, також розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 15.07.2019 розглянуто питання щодо заміни відповідача його правонаступником в адміністративній справі №826/18952/14.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2019, замінено державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на її правонаступника - державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Розгляд справи здійснено із врахуванням частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на підставі направлень наказу від 29.05.2014 №1650 проведено виїзну документальну позапланову перевірку дочірнього підприємства «Пілснер Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено наступні порушення дочірнім підприємством «Пілснер Україна»:

статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 та пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 5 38 098,00 грн., в тому числі: за ІІІ квартали 2012 року - на суму 1 719 938,00 грн.; за ІV квартал 2012 року - на суму 1 255 657,00 грн.; за І квартал 2013 року - на суму 659 891,00 грн.; за ІІІ квартал 2013 року - на суму 874 962,00 грн.; за ІV квартал 2013 року - на суму 831 512,00 грн.;

статті 185, підпунктів 198.3, 198.6 статті 198, підпунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на загальну суму 5 222 433,00 грн., в тому числі: за липень 2012 року - на суму 262 887,00 грн.; за серпень 2012 року - на суму 409 598,00 грн.; за вересень 2012 року - на суму 401 508,00 грн.; за жовтень 2012 року - на суму 335 429,00 грн.; за листопад 2012 року - на суму 276 691,00 грн.; за грудень 2012 року - на суму 583 743,00 грн.; за січень 2013 року - на суму 400 092,00 грн.; за лютий 2013 року - на суму 195 830,00 грн.; за травень 2013 року - на суму 560 367,00 грн.; за липень 2013 року - на суму 205 100,00 грн.; за серпень 2013 року - на суму 243 315,00 грн.; за вересень 2013 року - на суму 472 598,00 грн.; за жовтень 2013 року - на суму 316 135,00 грн.; за листопад 2013 року - на суму 330 765,00 грн.; за грудень 2013 року - на суму 228 375,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві складено акт від 05.08.2014 №735/26-55-22-09/25396329.

Не погоджуючись із зазначеними вище висновками податкового органу, позивачем подано до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві заперечення, за результатом розгляду якого рішенням податкового органу від 26.08.2014 №41423/10/26-55-22-09-10 про результати розгляду заперечення на акт перевірки, залишені без змін викладені в ньому висновки, а вказане заперечення - без задоволення.

Надалі на підставі акта від 05.08.2014 №735/26-55-22-09/25396329, прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 29.08.2014 №09, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 7 833 650,00 грн. (з яких 5 222 433,00 грн. - за основним платежем та 2 611 217,00 грн. - за штрафними санкціями);

- від 29.08.2014 №09, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток на загальну суму 6 672 623,00 грн. (з яких 5 338 098,00 грн. - за основним платежем та 1 334 525,00 грн. - за штрафними санкціями).

В той же час, за результатами адміністративного оскарження рішеннями Головного управління Міндоходів у місті Києві від 28.10.2014 №11025/10/26-15-10-06-15 "Про результати розгляду первинної скарги" та Державної фіскальної служби України від 24.11.2014 №7331/6/99-99-10-01-15 "Про результати розгляду скарги" були залишені без змін прийняті державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві податкові повідомлення-рішення від 29.08.2014 №09 та №09, а скарги позивача - без задоволення.

Дочірнє підприємство «Пілснер Україна», не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 29.04.2014 №09 та №09, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, беручи до уваги висновки Верховного суду, викладені в постанові від 04.09.2018 №К/9901/8100/18, суд зазначає наступне.

Окружним адміністративним судом міста Києва в постанові від 24.12.2014 та Київським апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 09.04.2015 в адміністративній справі №826/18952/14, встановлено, що позивачем за наслідком господарський операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» сформовано витрати за ІІІ квартал 2012 року, ІІІ квартал 2013 року та за ІV квартал 2013 року а також сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за відповідні періоди. Підставою визначення сум витрат та розміру податкового кредиту стало отримання від контрагента маркетингових, консультаційних та транспортних послуг. За наслідком отримання від товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія» маркетингових та транспортних послуг позивачем визначено суму витрат за ІІІ-ІV квартали 2012 року, за ІІІ-ІV квартали 2013 року сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Так, скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 у справі №826/18952/14, Верховним судом в постанові від 04.09.2018 зазначено, що оцінюючи спірні правовідносини у цій частині спору, суд першої інстанцій взагалі не надав їм жодної оцінки, а суд апеляційної інстанції не врахував наявність підстав звільнення від доказування відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанції), встановлених вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2013 у справі №761/22932/13-к та не оцінив правове значення ухвали Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-К.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

У відповідності до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно із пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов`язань за звітний податковий період. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зокрема, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у період з 01.07.2012 по 31.12.2013, позивач здійснював господарські операції на підставі укладених типових Договорів маркетингу, згідно з якими дочірнє підприємство «Пілснер Україна» (Замовник) доручає товариству з обмеженою відповідальністю «Летавіца», товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс», товариству з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм», товариству з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» (Виконавці), а Виконавці зобов`язуються надати Замовнику за плату, послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, які цікавлять Замовника і які визначені у цих Договорах, а саме з: товариством з обмеженою відповідальністю «Летавіца» - Договір від 26.07.2012 №26; товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс» - Договір від 28.11.2012 №18; товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» - Договір від 17.06.2013 №64; товариством з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» - Договір від 14.08.2012 №14/08-МН.

На підтвердження надання контрагентами маркетингових досліджень, в матеріалах справи містяться акти виконаних робіт до кожного із укладених Договорів маркетингу, зокрема: з товариством з обмеженою відповідальністю «Летавіца» - на загальну суму 3 760 470,00 грн. (в тому числі податок на додану вартість - 626 745,00 грн.) за серпень-листопад 2012 року; із товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс» - на загальну суму 1 916 460,00 грн. (в тому числі податок на додану вартість - 319 410,00 грн.) за грудень 2012-лютий 2013 років; із товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» - на загальну суму 4 992 200,00 грн. (в тому числі податок на додану вартість - 832 033,33 грн.) за липень-грудень 2013 року; із товариством з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» - на загальну суму 1 009 725,00 грн. (в тому числі податок на додану вартість - 168 287,50 грн.) за серпень 2012 року.

Крім того, між дочірнім підприємством «Пілснер Україна» (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКРЮ», товариством з обмеженою відповідальністю «Торенія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Гатіора» (Виконавці) на підставі укладено типові договори про надання послуг зі стимулювання збуту продукції, відповідно до яких Замовник доручає, а Виконавці приймають на себе зобов`язання з виконання наступних робіт: по стимулюванню збуту продукції Замовника та сприянню у збільшенні обсягів реалізації продукції третім сторонам; по сприянню в отриманні Замовником грошових коштів від покупців за реалізований товар. Зокрема, були укладені такі Договори збуту: з товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКРЮ» - Договір від 30.05.2012 №30-05; з товариством з обмеженою відповідальністю «Торенія» - Договір від 27.07.2012 №27-07; з товариством з обмеженою відповідальністю «Гатіора» - Договір від 29.10.2012 №25.

Також, дочірнім підприємством «Пілснер Україна» (Замовник) були укладені договори надання послуг реклами із товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» та товариством з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» (Виконавці), за умовами яких Замовник доручає, а Виконавці приймають на себе зобов`язання по розміщенню реклами Замовника та його продукції в друкованих засобах масової інформації (журнали, газети тощо), в інтернеті (розробка веб-сайтів, банерів), та/або інших ЗМІ, а саме: з товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» - Договір від 05.11.2012 №05; з товариством з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» - Договір від 27.07.2012 №27/07-1.

Також, з матеріалів справи вбачається, що дочірнє підприємство «Пілснер Україна» (Замовник) отримувало від товариства з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» (Виконавець) послуги з мерчандайзингу товару, а також інформаційно-консультаційні та юридичні послуги за укладеними між ними договорами, а саме: договір мерчандайзингу від 14.08.2012 №14/08-МЧ, згідно з яким Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати послуги з мерчандайзингу товару; договір про надання послуг від 14.08.2012 №14/08-КУ, згідно з яким Виконавець зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надати інформаційні, консультаційні та юридичні послуги Замовнику в строки та на умовах, визначених даним Договором, а Замовник зобов`язується вчасно прийняти їх та оплатити.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, позивачем надано акти виконаних робіт, які за посиланнями позивача підтверджують прийняття послуг (робіт) від контрагентів.

Суд наголошує на тому, що наявність первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування податкового кредиту за умови, якщо такі первинні документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва.

Як зазначено відповідачем, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за статтею 205 Кримінального кодексу України від 26.08.2014 за №0000036, а саме, щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Летавіца», товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКРЮ», товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс», товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм», товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», товариства з обмеженою відповідальністю «Готіора».

Так, відповідно до фабули даної справи, невстановлені особи, які діяли за попередньою змовою, знаходячись на території міста Києва, з метою прикриття незаконної діяльності у період 2011-2013 року повторно створили шляхом реєстрації вищезазначених суб`єктів підприємницької діяльності та у подальшому здійснили постановку на податковий облік в органах Головного управління Міндоходів у місті Києві.

За посиланнями відповідача, від імені службових осіб вказаних вище підприємств, надавались послуги по незаконному формуванню податкового кредиту, через використання рахунків яких за участю службових осіб акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (МФО 300249), публічного акціонерного товариства «Реал- Банк» (МФО 351588) та публічного акціонерного товариства «Банк «Ринкові технології» (МФО 380786), проводилось незаконне обготівкування грошових коштів, тобто використовувалися невстановленими особами у незаконній діяльності, а фінансові операції, проведені за їх участю, мають ознаки операцій, пов`язаних з легалізацією коштів, здобутих злочинним шляхом у результаті незаконної діяльності.

Так, в матеріалах справи міститься ухвала Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-К по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України за вчинення фіктивного підприємництва шляхом створення товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія». З матеріалів справи вбачається, що прокурором прокуратури Києво-Святошинського району Київської області Богдановим Є.А. до суду направлено клопотання про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності з підстав передбачених статтею 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності, яке було задоволено судом.

Відповідно до змісту ухвали Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-К, ОСОБА_1 своїми умисними діями, які виразились у створенні суб`єкта підприємницької діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво), вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.

Отже, обставини фіктивності підприємницької діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», встановлені ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-к, спростовує висновки про товарність господарських операцій позивача з вказаним підприємством, а отже і правомірність формування позивачем податкового кредиту за відповідними операціями.

Зважаючи на той факт, що контрагентом позивача було фіктивне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Торенія», суд прийшов до висновку, що первинні документи, якими позивач підтверджує сформований податковий кредит, підписані неповноважною особою, не можуть підтверджувати належним чином господарські операції позивача з його контрагентом. Так, як зазначено відповідачем, підписані невідомими особами документи не можуть бути підставою для декларування податкового кредиту при наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданих послуг.

А тому, суд наголошує на відсутності у позивача відповідних, належним чином оформлених та підписаних посадовими особами товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія» первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України». Слід зазначити, що неналежність первинних документів, як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій унеможливлює прийняття позиції позивача про реальність здійснення таких операцій.

Отже, обставини фіктивності підприємницької діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», встановлені ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-к, спростовують висновки про товарність господарських операцій позивача з вказаним підприємством, а отже і правомірність формування позивачем податкового кредиту за відповідними операціями. Зважаючи на той факт, що контрагентом позивача було фіктивне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Торенія», суд прийшов до висновку, що первинні документи, якими позивач підтверджує сформований податковий кредит, підписані неповноважною особою, не можуть підтверджувати належним чином господарські операції позивача з його контрагентом.

Також, в матеріалах справи міститься вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2013 у справі №761/22932/13-к, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500,00 грн. та, зокрема, у вчиненні злочину передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25 500,00 грн., вчинених ОСОБА_2 з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво), шляхом створення товариства з обмеженою відповідальністю «Старксервіс».

Як зазначено відповідачем, та не спростовано позивачем, фінансово-господарська діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «Старксервіс» здійснювалася поза межами правового поля без мети досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, контролюючий орган наголошує на тому, що надані до перевірки видаткові накладні, податкові накладні та договори купівлі-продажу товару, укладені між державним підприємством «Пілснер Україна» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Летавіца», товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКРЮ», товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс», товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм», товариством з обмеженою відповідальністю «Торенія», товариством з обмеженою відповідальністю «Готіора», товариством з обмеженою відповідальністю «Старксервіс», не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Так, частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

При цьому, оцінюючи реальності господарських операцій між дочірнім підприємством «Пілснер Україна» та його контрагентами, в контексті наведених вище положень законодавства з питань податкового і бухгалтерського обліку, суд наголошує на тому, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Так, позивачем не спростовано належними доказами, доводи контролюючого органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, не доведено ким саме здійснювались господарські операції, а тому, з урахуванням вказаних обставин первинні документи, якими оформлені такі операції, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Водночас, суд наголошує на тому, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 2а-7792/11/2670, від 11.06.2018 у справі № 826/10947/13-а, від 28.08.2018 у справі № 804/8332/17, від 19.02.2019 у справі № 826/11252/16.

Верховним Судом в постанові від 04.09.2018 №К/9901/8100/18 зазначено, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки як доказу почеркознавчому дослідженню документів товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», проведеного в межах кримінального провадження, з точки зору його належності, допустимості та достовірності, що суперечить вимогам щодо оцінки доказів, які регламентовані положеннями статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанції).

За посиланнями відповідача, 19.12.2013 проведено експертне дослідження підпису сертифікату відкритого ключа ЕПЦ клієнта у системі «IBANK 2 UA» публічного акціонерного товариства «Реал Банк», сертифікату відкритого ключа ЕЦП клієнта у системі «IBANK 2 UA» публічного акціонерного товариства «Реал Банк» від 24.12.2012 року (висновок експерта № 107 від 09.04.14). Згідно висновку експерта підпис сертифікату відкритого ключа від 19.12.2013, у графі: «Керівник організації_____підпис» виконано однією особою, а підпис від імені директора товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія» виконано ОСОБА_1 , у сертифікаті відкритого ключа від 24.12.2012, у графі: «Керівник організації____підпис» - виконаний іншою особою.

Зокрема, Верховним Судом в постанові від 04.09.2018 №К/9901/8100/18, наголошено на тому, що нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами, а саме з товариством з обмеженою відповідальністю «Летавіца», товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКРЮ», товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Гефест Альянс», товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм», доводиться фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України. Крім того, контролюючим органом вказується на наявність протоколу допиту посадових осіб та засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» зазначеного суб`єкта господарювання.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин, зокрема, наявність вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2013 у справі №761/22932/13-к, який набрав законної сили та відсутність факту здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також висновки Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 щодо нереальності господарських операцій №К/9901/8100/18 між позивачем та його контрагентами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги дочірнього підприємства «Пілснер Україна» є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 25.07.2019.