Справа № 400/294/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/294/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Єщенко О. В., Коваль М.П.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС у Миколаївській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 21.11.2018 № Ф-5313-54.

В обґрунтування позову зазначалось, що 24 січня 2019 року ОСОБА_1 отримала вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області про сплату боргу з єдиного внеску на загальну суму 15819,54 гривень. На думку позивача, у останньої відсутня будь-яка заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, а тому відповідно до ст.77 КАС України ОСОБА_1 просить відповідача обґрунтувати зазначену суму боргу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС у Миколаївській області правомірно сформовано вимогу та направлено на адресу позивача.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а тому позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зокрема посилається на те, що відзив та докази подані з порушенням приписів ст. 79 КАС України встановленого порядку, а саме подані з порушенням строків та не надані іншим учасникам процесу, тому вони не є неналежними та недопустимими доказами по справі.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом встановлено, що позивач 22 грудня 1999 року була зареєстрована як фізичної особи-підприємця.

Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є вирощування зернових та технічних культур.

Відповідно до інформаційної системі ДФС за підприємцем ОСОБА_1 станом на 21 листопада 2018 року рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 15819,54 гривень.

21 листопада 2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 5313-54, якою ОСОБА_1 визначено до сплати 15819,54 гривень недоїмки з єдиного внеску.

29 березня 2019 року ОСОБА_1 припинала свою підприємницьку діяльність, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено відповідний запис.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон).

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У силу приписів норм ч. 4 ст.8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України (далі - ПК України), та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція).

Згідно з вимогами Закону та Інструкції на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Приписами ст. 25 Закону та п. 3 Розділу VI Інструкції визначено, то органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець місяця борги» сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг ти можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (фізичної особи).

Нарахування в ІКП платника податків проводяться автоматично відповідно до обраної системи оподаткування.

Починаючи з 1 січня 2017 року у разі якщо фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої Законом. При цьому сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Пункт 4 Розділу VI Інструкції надає право контролюючим органам формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

У свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки позивач до березня 2019 року була фізичною особою-підприємцем, за нею протягом 2017-2018 років зберігався обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску.

Зазначена обставина підтверджується копією витягу з ІС "Податковий блок" та копією витягу з ІКП наданих контролюючим органом (а. с. 24, 25, 26, 27).

При цьому інформаційній системи органу доходів і зборів, лише відображають відомості про сплату чи не сплату платниками податків єдиного внеску, розмір та обов`язок сплати якого встановлені напряму Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Станом на дату розгляду спірних правовідносин, позивачем до суду не надано будь-яких даних про сплату останньої єдиного внеску за 2017-2018 рік.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача на порушення судом першої інстанції процесуальних приписів Кодексу адміністративного судочинства України, яке виразилось в тому, що контролюючим органом подано відзив на позовну заяву на один день пізніше, чим визначено в ухвалі окружного суду про відкриття провадження в адміністративній справі, що на думку позивача унеможливлює прийняття доказів доданих до відзиву.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подання відзиву з порушенням строку у один день з наданням відповідних додатків до цього відзиву, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно вирішено справу.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки в суді першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Згідно ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Коваль М.П. Єщенко О.В.