Справа № 826/17814/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2019 року № 826/17814/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Басейн «Дельфін-В» до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Басейн "Дельфін-В" (далі по тексту - позивач, ТОВ «Дельфін-В») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незвернення до Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві з листом про внесення змін до відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача звернутися до Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві з заявою щодо встановлення земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 коду виду цільового призначення землі, відповідно до наказу Державного комітету України з земельних ресурсів від 23.07.2010р. № 548 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель», 07.02 (для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та Київською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки під басейн, який станом на момент звернення з цим позовом вже припинив свою дію. Бажаючи укласти новий договір, позивач весь час намагається зібрати передбачений законодавством пакет документів для оформлення нового договору, однак однієї з вимог виконати не може через неможливість переоформити код виду цільового призначення земельної ділянки, у тому числі, на думку позивача, відповідач незаконно відмовив у його проханні звернутися до Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві з заявою щодо встановлення земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 коду виду цільового призначення землі. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача є причиною неможливості продовження договору оренди землі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

06.12.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що звертатися з порушених позивачем питань до щодо внесення змін до Державного земельного кадастру можуть лише власник або користувач, а оскільки відповідач не є власником земельної ділянки, таке звернення суперечитиме Конституції України та чинному законодавству. Також відповідач вказує, що не порушував прав та інтересів позивача, діяв виключено в межах та спосіб, визначений Конституцію та законам, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наявною у справі копією договору оренди земельної ділянки від 29.03.2007р. Київська міська рада, як орендодавець, на підставі рішення від 27.04.2000р. № 111/832 та рішення від 28.09.2006р. № 37/94 передала в оренду на 10 років позивачу земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , цільове призначення: для експлуатації та обслуговування будівлі басейну (а.с.20-24).

30.03.2017р. вказаний договір припинив свою дію у зв`язку із закінченням терміну на який він був укладений.

Позивач стверджує, що з вказаного періоду почалася його робота над поновленням договору оренди.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.12.2017 року за № 32 позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві з листом щодо внесення змін до відомостей про земельну ділянку та отримав відповідь від 02.03.2018 року № 9-26-0.22-1166/2-18, якою його було повідомлено порядок ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, відсутність прийнятого Київською міською радою рішення з питання поновлення договору та висновку постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування щодо поновлення договору оренди. Також позивача повідомлено про положення ст. 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» щодо внесення змін до відомостей про земельну ділянку на підставі документації, передбаченої цим законом та можливість внесення змін до відомостей про зареєстровані земельні ділянки за заявою власника чи користувача такої ділянки, як це передбачено порядок ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 (а.с.18).

Відповідачем направлено лист від 14.02.2018р. № 05707-3396 на адресу Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, у якому повідомлялось про закінчення 30.03.2017р. терміну дії договору оренди, укладеного між позивачем та Київською міською радою, відсутність прийнятого Київською міською радою рішення з питання поновлення договору та висновку постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування щодо поновлення договору оренди. У цьому листі відповідачем повідомлено про вимоги ст. 20 Земельного кодексу України щодо компетенції зокрема органів місцевого самоврядування приймати рішення з питання віднесення земель до тієї чи іншої категорії, а також ст. 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» щодо внесення змін до відомостей про земельну ділянку на підставі документації, передбаченої цим законом (а.с.17).

25.09.2018р. позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 13 (зареєстровано за вх. № 057/15417 від 26.09.2018), у якому повідомив відповідача про відмову Головного управління Держгеокадастру у м. Києві у внесенні відомостей до державного земельного кадастру щодо земельної ділянки у зв`язку із закінченням дії договору оренди, просив відповідача звернутися до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою про внесення змін до відомостей про земельну ділянку та встановити код виду цільового призначення землі - для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту (а.с.19).

Станом на дату прийняття рішення у даній справі, доказів надання відповіді відповідачем на лист позивача від 25.09.2018 № 13 матеріали справи не містять. Будь-яких пояснень відповідачем про результати розгляду вказаного звернення, суду також не надано у відзиві на позов.

Позивач вважає, що відмова відповідача звернутися із заявою до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві щодо внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельну ділянку та встановлення іншого коду виду її цільового призначення порушує його права та є незаконною.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері Державного земельного кадастру і стосуються внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки та правомірності відмови відповідача звернутися до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві щодо внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельну ділянку та встановлення іншого коду виду її цільового призначення.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою;

Приписами частин 1,2, 5 статті 20 Земельного кодексу України визначається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлюються Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI (далі по тексту - Закон 3613, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, зокрема, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Частиною 2 ст. 21 Закону №3613 передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:

а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким перед-бачена зміна її цільового призначення; на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель;

б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земель-них ділянок, -щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Згідно з ч. 2 ст. 24 цього Закону державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

Частиною 4 ст. 26 цього Закону передбачено, що для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги:

- заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки);

- документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Частиною 6 ст. 26 цього Закону визначено, що відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо:

земельна ділянка розташована на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

із заявою звернулася неналежна особа;

подані документи не відповідають вимогам законодавства;

заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги.

Пунктом 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого поста-новою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051) передбачено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земель-ного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Згідно з п. 121 Порядку №1051 для внесення до відомостей про земельну ділянку змін щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) Державному кадастровому реєстраторові подаються:

1) заява за формою згідно з додатком 12;

2) оригінал документації із землеустрою або оцінки земель, яка є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах земель певної категорії);

3) електронний документ (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Пунктом 122 Порядку №1051 передбачено, що підставою для відмови у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку є:

1) розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

2) звернення із заявою неналежної особи;

3) невідповідність поданих документів вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 п. 111 цього Порядку;

4) наявність заявлених відомостей у Поземельній книзі.

У свою чергу підпунктами 1 і 2 п. 111 Порядку №1051 визначено, що державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим п. 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до п. 74 цього Порядку.

Доказів подання всього необхідного пакету документів, передбаченого наведеними вище положеннями законодавства, позивач суду не подано і матеріали справи таких доказів не містять.

Суд також звертає увагу на те, що виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, саме власник або користувач має право звернутися із відповідною заявою та надати встановлений законом перелік документів для внесення до Державного реєстру змін до відомостей про земельну ділянку та встановлення (у даному випадку зміни) виду коду її цільового призначення.

Матеріалами справи підтверджено і не заперечується сторонами у справі, що відносини оренди (користування) земельною ділянкою згідно з договором від 29.03.2007р. припинено 30.03.2017р., у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди, укладеного між власником - Київською міською радою та позивачем. У зв`язку з цим, позивач не може вважатись користувачем земельної ділянки у розумінні наведеного законодавства, а відтак не вправі звертатися із відповідною заявою про

Як вже було встановлено судом, власником земельної ділянки є Київська міська рада, яка є колегіальним органом та відповідно до Конституції України та чинного законодавства має право приймати рішення з питань передачі земель в оренду та питань землеустрою.

Доказів передачі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 в оренду позивачу доказів зміни її цільового призначення, звернення із відповідними заявами щодо внесення змін до відомостей у Державному земельному кадастрі матеріали справи не містять, і сторонами справи такі докази також не подано.

Більше того, згідно з наявними у матеріалах справи листами відповідача та Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, рішення щодо передачі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 в оренду позивачу або поновлення дії договору оренди, або щодо зміни її цільового призначення не приймалось, відсутній висновок постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування щодо поновлення договору оренди.

Пунктами 1.2, 1.3 1.2. Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23.07.2010 №548 передбачено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У цьому контексті, судом також береться до уваги та обставина, що відповідач - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є власником земельної ділянки, що відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України «Про Державний земельний кадастр» свідчить про відсутність у нього права та обов`язку звернення Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою щодо встановлення земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 коду виду цільового призначення землі.

Суд зважає на рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, а також рішення Європейського суду з прав людини (справа Олссон проти Швеції від 24.03.1988), згідно з якими запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у т.ч. колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

За таких обставин, зобов`язання відповідача у судовому порядку до дій, які не передбачені Конституцією України та законами України, очевидно було б неправомірним втручанням у дискреційні повноваження відповідача, як виконавчого органу місцевого самоврядування та порушувало б основні засади адміністративного судочинства, передбачені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача звернутися до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою щодо встановлення земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 коду виду цільового призначення землі, з урахуванням відсутності правових підстав для такого звернення, відповідає вимогам Конституції України та законам України у сфері земельних правовідносин, здійснена без порушення прав позивача, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з приписами частин 1 - 4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної відмови відповідача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Басейн «Дельфін-В» до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда