Справа № 807/4537/13-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5404/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Глушка І.В., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання - Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Гаврилко С.Є., м. Ужгород) у справі № 807/4537/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16 грудня 2013 року №, № та №.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 10-а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 16 грудня 2013 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 16 грудня 2013 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 грудня 2013 року № .

Стягнуто з Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 10-а, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 458,80 (чотирьохсот п`ятдесяти восьми гривень 80 копійок) грн..

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем Ужгородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча позивач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року, щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої було складено Акт № 1807/07-01-17-02/ від 28 листопада 2013 року, у якому зазначено, що позивачем було допущено порушення, зокрема: Розділу VI статті 16 пункту 16.1 підпункту 16.1.2, статті 177 пункту 177.10, статті 177 пункту 177.2 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755- VI, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік в сумі - 69532,32 грн., за 2012 рік сумі - 41200,08 грн.; розділу IV статті 176 пункту 176.2 підпункту "б" Податкового кодексу за неподання розрахунку за формою 1 ДФ за І-ІV квартали 2011 р. та І-ІV квартали 2012 року за ознакою доходу "157" (дохід самозайнятої особи); Розділу III статті 8 пункту 11, статті 6 частини 1 пункту 2, статті 7 частини 2 пункту 1, Закону України "Пі збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. №2464-VI, донараховано єдиного внеску в сумі 95862,67 грн., в тому числі: за 2011 рік в сумі 54177,49 грн., за 2012 рік в сумі 41685,18 грн.; статті 187 пункту 187.1, статті 198 пункту 198.1, статті 198 пункту 198.3, статті 200 пункту 200.3 пункту 200.1 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання та завищення податкового кредиту, донараховано податку на додану вартість в сумі 37826 грн., в тому числі за травень 2011 року в сумі 3327 грн., за червень 2011 року в сумі 1292 грн., за липень 2011 року в сумі 3817 грн., за серпень 2011 року в сумі 1827 грн. за вересень 2011 року в сумі 2021 грн., за жовтень 2011 року в сумі 7650 грн., за листопад 2011 року в сумі 3570 грн. за грудень 2011 року в сумі 1000 грн., за січень 2012 року в сумі 298 грн., за березень 2012 в сумі 2654 грн., за квітень 2012 року в сумі 83 грн., за травень 2012 року в сумі 64 грн. червень 2012 року в сумі 1651 грн., за липень 2012 року в сумі 416 грн., за серпень 2012 року 1794 грн., за вересень 2012 року в сумі 302 грн., за жовтень 2012 року в сумі 2681 листопад 2012 року в сумі 3040 грн., за грудень 2012 року в сумі 339 грн. та виключено суму податку на додану вартість, що підлягала включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 25473 грн., в тому числі за серпень 2011 року в сумі 591 грн., за жовтень 2011 року в сумі 860 грн.; за грудень 2011 року в сумі 487 грн., за березень 2012 року в сумі 602- грн., за серпень 2012 року в сумі 7316 грн., за жовтень 2012 року в сумі 4680 грн. за грудень 2012 року в сумі 5515 грн.; Розділу III статті 160 пункту 160.1, статті 160 пункту 160.5 Податкового кодексу України донараховано до сплати податку з доходів нерезидентів за 2011 рік в сумі - 624,96 грн.

За наслідками висновків акту перевірки відповідачем було прийнято:

податкове повідомлення-рішенням від 16 грудня 2013 року за № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110 732, 40 грн. за основним платежем та 28193,10 грн. за штрафними санкціями (Т. 1 а.с.а.с. 21, 22);

податкове повідомлення-рішення від 16 грудня 2013 року № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 30 226 грн. за основним платежем та 7 015, 75 грн. за штрафними санкціями (Т.1 а.с.а.с. 23, 24);

податкове повідомлення-рішення № від 16 грудня 2013 року, яким донараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 95 862, 67 грн. за основним платежем та 4 793, 13 грн. за штрафними санкціями.

Зі змісту наявного у матеріалах даної справи Акту перевірки № 1807/07-01-17-02/ від 28.11.2013 року відповідачем зроблено висновок про те, що Позивачем фактично понесені витрати за 2011 рік у розмірі 891858,60 грн., за 2012 рік у розмірі 836774,84 грн. та, як наслідок, позивачем занижені витрати за 2011 рік на суму 587311,04 грн. та завищені витрати за 2012 рік на суму 195648,51 грн.

Відповідачем зроблено висновок щодо безпідставності включення позивачем до витрат суму 438798,83 грн. (в тому числі за 2011 рік - 243150,26 грн. за 2012 рік - 195648,51 грн.) по придбанню паливно-мастильних матеріалів.

Як видно з аналізу витрат 2011 року, відповідачем не включені витрати позивача на розрахунково-касове обслуговування, поштову кореспонденцію та канцтовари, а також витрати по господарських операціях позивача з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , фірмою "Szumi kft", ПП "Фірма Фламінго", ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 ..

На підтвердження факту понесення позивачем витрат у 2011 році на суму 1023580,52 грн. (крім витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів) позивач підтверджує наступними первинними документами: актами приймання-передачі виконаних робіт (послуг), накладними, платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Крім витрат у розмірі 195648,51 грн., понесених позивачем у 2012 році на придбання паливно-мастильних матеріалів позивач зазначав, що додатково понесені ним витрати за 2012 рік складають суму 909577,29 гри., в той час як відповідачем в Акті перевірки зазначено лише суму 836774,84 грн. (розбіжність складає 72802,45 грн.).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат у 2012 році на суму 909577,29 грн. (крім витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів) позивач підтверджує наступними первинними документами: актами приймання-передачі виконаних робіт (послуг), міжнародними автомобільними накладними CMR та платіжними дорученнями (додаються до матеріалів даної справи).

Відповідно до статті 86 пункту 86.10 Податкового кодексу України, в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника. При проведенні перевірки контролюючий орган зобов`язаний визначити достовірну суму доходів і витрат, а також податкових зобов`язань платника податку, а у випадку, якщо які-небудь витрати не враховуються, то про такі факти необхідно зазначити в акті перевірки із відповідним посиланням на норми податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за № 395 від 14 березня 2013 року, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Судом першої інстанції зазначено, що в порушення вищезазначених приписів законодавства, відповідачем у акті перевірки № 1807/07-01-17-02/ від 28 листопада 2013 року чітко та детально не описано розмір фактично понесених позивачем витрат за період, охоплений перевіркою, а також не зазначено первинних документів, на підставі яких відповідачем були встановлені розміри загальних оподатковуваних доходів і витрат позивача за 2011-2012 роки. Відтак, висновки контролюючого органу, що зафіксовані в акті перевірки № 1807/07-01-17-02/ від 28 листопада 2013 року, щодо понесених позивачем витрат у 2011 та 2012 роках не відтворюють фактичний стан речей.

За наслідками висновків акту перевірки відповідачем було прийнято: податкове повідомлення-рішенням від 16 грудня 2013 року за № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110732, 40 грн. за основним платежем та 28193,10 грн. за штрафними санкціями (Т. 1 а.с.а.с. 21, 22); податкове повідомлення-рішення від 16 грудня 2013 року № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 30226 грн. за основним платежем та 7015,75 грн. за штрафними санкціями (Т.1 а.с.а.с. 23, 24); рішення № від 16 грудня 2013 року, яким донараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 95862,67 грн. за основним платежем та 4793,13 грн. за штрафними санкціями (Т. 1 а.с.а.с. 25, 26). Прийняті відповідачем акти індивідуальної дії містять посилання як на підставу прийняття акт перевірки № 1807/07-01-17-02/ НОМЕР_1 від 28 листопада 2013 року.

Взявши до уваги вказане вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що акт перевірки № 1807/07-01-17-02/ НОМЕР_1 від 28 листопада 2013 року не відповідає вимогам, що ставляться до такого законодавством України, зокрема статтею 86 пунктом 86.10 Податкового кодексу України та пунктом 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за № 395 від 14 березня 2013 року.

Також слід звернути увагу на висновки експерта від 27 червня 2017 року № 23/441 (Т. 18 а.с.а.с. 1-19), а саме у пункті "5" ектсперт зазначив, що сума загального оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_1 у 2012 році згідно первинних документів та банківських виписок складає -3677,64 грн.. У наступному пункті "6" судовий експерт зазначає, що сума витрат, пов`язаних з отриманням доходу ФОП ОСОБА_1 у 2012 році становить 1168324,89 грн.

Відповідно до статті 177 пункту 177.2 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З аналізу вказаної норми, суд першої інстанції зазначив, що загальний оподаткований дохід не може становити "мінусовий" результат як зазначено судовим експертом. Своє твердження щодо отримання позивачем у 2012 році загального оподаткованого доходу із "мінусовим" значенням сам же експерт спростовує шостим пунктом висновків, де зазначає, що сума витрат, пов`язаних з отриманням доходу ФОП ОСОБА_1 у 2012 році становить 1168324,89 грн..

Таким чином при вирішенні спору судом першої інстанції не враховувалися висновки експерта в цілому, оскільки носять суперечливий характер.

Враховуючи положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Врахувавши позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 807/4537/13-а - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складений 30 липня 2019 року.