Справа № 826/4708/15
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2019 року № 826/4708/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

публічного акціонерного товариства «Аерофлот-російські авіалінії» в

особі представництва публічного акціонерного товариства «Аерофлот-

російські авіалінії»

до Державної авіаційної служби України

про визнання нечинною та скасування постанови №2870 від 13 лютого 2015 року про

накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява відкритого акціонерного товариства «Аерофлот - російські авіалінії» в особі представництва відкритого акціонерного товариства «Аерофлот - російські авіалінії» (в подальшому товариство змінило найменування з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство) (надалі- позивач), адреса: 03150, місто Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 79 до Державної авіаційної служби України (надалі - відповідач), адреса: 01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, в якому просить визнати нечинною та скасувати постанову №2870 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 13 лютого 2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що станом на 21 липня 2014 року був відсутній факт правопорушення у галузі цивільної авіації, визначений положеннями пунктів 94 та 118 Положення про використання повітряного простору України, що свідчить про те, що у голови Державіаслужби України були відсутні правові підстави для винесення щодо позивача Постанови № 2870 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 13 лютого 2015 року.

В подальшому, позивач подав заяву про зміну підстав позову, що була прийнята судом до розгляду, в якій, окрім порушень шестимісячного строку на прийняття оскаржуваної постанови, також вказував на порушення, допущені державним інспектором Парахіним Ю.Т. під час складання протоколу №2870 про правопорушення в галузі цивільної авіації від 13 лютого 2015 року, відсутність повноважень у державного інспектора Парахіна Ю.Т. на складання протоколу та відсутність належних доказів щодо факту правопорушення.

У своїх запереченнях на позов (з урахуванням внесених до нього уточнень) відповідач просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою позицію наступним. Державною авіаційною службою України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені статтями 128 та 129 Повітряного кодексу України від 13 лютого 2015 року розглянуто справу про правопорушення в галузі цивільної авіації авіакомпанією "Аерофлот" та відповідно до абзацу 4 пункту 1 частини першої статті 127 Повітряного кодексу України за порушення правил та порядку використання повітряного простору України до авіакомпанії "Аерофлот" застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі восьми тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. При розгляді вищезазначеної справи Державною авіаційною службою України враховані усі обставини, що мали значення для прийняття оскаржуваної постанови №2870 від 13 лютого 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

08 квітня 2015 року ухвалою суду провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/4480/15.

15 лютого 2019 року представником позивача подано клопотання про відновлення провадження у справі у зв`язку з тим, що підстави зупинення провадження у даній справі відпали.

Розпорядженням керівника апарату суду №771 від 28 травня 2019 року, у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді, у провадженні якого перебувала адміністративна справа №826/4708/15, у відповідності до пункту 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду адміністративної справи за позовом Відкритого акціонерного товариства "Аерофлот - російські авіалінії" до Державної авіаційної служби України про визнання протиправним та скасування постанови 2870, адміністративна справа №826/4708/15 передана на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Автоматичним розподілом для розгляду справи №826/4708/15 визначено суддю Клочкову Н.В.

Ухвалою від 30 травня 2019 року справу №826/4708/15 прийнято до провадження суддею Клочковою Н.В. та призначено справу до судового розгляду у попередньому судовому засіданні.

У підготовчому засіданні 09 липня 2019 року представники позивача позовні вимоги з урахуванням внесених до них уточнень підтримали і наполягали на наявності підстав для їх задоволення. Також уповноваженими представниками позивача подано клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач явку уповноваженого представника в підготовче засідання не забезпечив, однак, надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

У підготовчому засіданні 09 липня 2019 року судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження.

В судове засідання представники сторін не прибули, хоча і були належним чином повідомленні, за наявності в матеріалах справи відповідних заяв, на підставі ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України, судом ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За результатами перевірки інформації, викладеної у телеграмі Украероцентру тлг. №211949 державним інспектором Державіаслужби України Парахіним Ю.Т. виявлено порушення порядку використання ВАТ "Аерофлот - російські авіалінії" повітряного простору України, а саме здійснення польотів 21 липня 2014 року з порушенням порядку використання повітряного простору України повітряним судном рейсу AFL 1824 незважаючи на заборону використання повітряного простору, чим порушено статтю 30 Повітряного кодексу України та пункти 94, 118 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 401 "Про затвердження Положення про використання повітряного простору України".

Про зазначене порушення державним інспектором Державіаслужби України Парахіним Ю.Т. складено відповідний протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації від 11 лютого 2015 року № 2870 в присутності уповноваженого представника ВАТ "Аерофлот - російські авіалінії" Єфіменко І.М.

Так підставою для розгляду справи про правопорушення у галузі цивільної авіації та винесення постанови був протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації від 11 лютого 2015 року №2870, про що вказано в оскаржуваній постанові.

ВАТ "Аерофлот - російські авіалінії" 27 лютого 2015 року отримало постанову Державної авіаційної служби України №2870 від 13 лютого 2015 року про накладення на ВАТ "Аерофлот - російські авіалінії" штрафів за правопорушення у галузі цивільної авіації, що підтверджується повідомленням №128, накладною 917858 та конвертом.

В постанові визначено, що головою Державіаслужби України установлено факт правопорушення правил та порядку використання повітряного простору України при виконанні 21 липня 2014 року рейсу AFL 1824 о 15 годині 00 хвилин, а саме - виконання цього рейсу без відповідного дозволу та заявки на використання повітряного простору України.

Однак, вважаючи зазначену постанову Державіаслужби України про накладення штрафу за правопорушення в галузі цивільної авіації від 13 лютого 2015 року №2870 такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, Відкрите акціонерне товариство "Аерофлот - російській авіалінії" звернулось з відповідним позовом до суду.

Дослідивши наявні у даній адміністративній справі докази, проаналізувавши матеріали справи та вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 126 Повітряного кодексу України передбачено, що за протиправні дії юридичні і фізичні особи, діяльність яких пов`язана з використанням повітряного простору України, розробленням, виготовленням, ремонтом та експлуатацією авіаційної техніки, здійсненням господарської діяльності в галузі цивільної авіації, обслуговуванням повітряного руху, забезпеченням безпеки авіації, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною першою статтею 128 Повітряного кодексу України справи про правопорушення у галузі цивільної авіації розглядаються уповноваженим органом з питань цивільної авіації, за результатами розгляду приймається постанова.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про Державну авіаційну службу України" від 08 жовтня 2014 року №520 уповноваженим органом з питань цивільної авіації є Державна авіаційна служба України.

Державна авіаційна служба України, як уповноважений орган з питань цивільної авіації, під час накладення штрафу за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті керується положеннями Порядку накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України № 637 від 26 грудня 2011 року (надалі - "Порядок").

Відповідно до пункту 3.1. Порядку розглядає справи про правопорушення у галузі цивільної авіації Державіаслужба України, за результатами розгляду виноситься постанова про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації.

Під час розгляду справи по суті судом було встановлено, що дії Державіаслужби України щодо складення протоколів про правопорушення у галузі цивільної авіації, в тому числі і за №2870 від 11 лютого 2015 року, які були предметом оскарження у адміністративній справі №826/4480/15, визнані такими, що складені уповноваженими особами із дотримання вимог законодавства, яким регулюються спірні правовідносини (постанова суду від 07 вересня 2015 року).

Судове рішення у справі №826/4480/15 сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало законної сили.

У зв`язку з наведеним, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову саме з підстав наявності допущених відповідачем порушень вимог законодавства при складенні протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації від 11 лютого 2015 року за №2870, який був покладений в основу для прийняття оскаржуваної в даному провадженні постанови.

Водночас, при вирішенні питання щодо дотримання Державіаслужбою України, як суб`єктом владних повноважень, при складенні спірної Постанови № 2870 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 13 лютого 2015 року, судом береться до уваги наступне.

Відповідно до частини 3 статті 128 Повітряного кодексу України та пункту 3.5. Порядку накладення та стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 26 грудня 2011 року №637 (надалі - "Порядок") штраф може бути накладено на юридичну особу - суб`єкта авіаційної діяльності протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

За своєю суттю передбачена статтею 127 Повітряного кодексу України фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 Господарського кодексу України (надалі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Адміністративно-господарська санкція як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а отже, встановлений статтею 250 Господарського кодексу України строк адміністративно-господарської санкції застосовується при її реалізації.

Згідно з статтею 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 Господарського кодексу України передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб`єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Так, стаття 128 Повітряного кодексу України та пункт 3.5. Порядку передбачають, що штраф може бути накладено на юридичну особу - суб`єкта авіаційної діяльності протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

Таким чином, статтею 128 Повітряного кодексу України містить два строкових обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу трьох років з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення правил та порядку використання повітряного простору України.

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення правил та порядку використання повітряного простору України. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм щодо правил та порядку використання повітряного простору України полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб`єктом авіаційної діяльності порушення норм щодо порядку використання повітряного простору України, відповідач, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених статтею 128 Повітряного кодексу України. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Враховуючи те, що застосований згідно з оскаржуваною постановою штраф є адміністративно-господарською санкцією, то він мав би бути застосований у межах строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України, з урахуванням положень статті 128 Повітряного кодексу України.

У відповідності до пункту 121 розділу X Положення про використання повітряного простору України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 401 інформація про факти порушення порядку використання повітряного простору невідкладно доводиться до відома Державіаслужби.

Крім того, згідно із пунктом 122 зазначеного Положення розслідування порушень порядку використання повітряного простору проводиться з метою встановлення причин виникнення та вжиття необхідних заходів для запобігання порушенням. Розслідування повинно починатися негайно після того, як стало відомо про факт порушення, та закінчуватися не пізніше ніж у семиденний термін.

Правовий статус телеграм Украероцентру, що передаються за допомогою системи зв`язку АРТМ регулюється Наказом Міністерства транспорту України від 23 вересня 2003 року №736 "Про затвердження Правил авіаційного електрозв`язку в цивільній авіації України".

Як вбачається з матеріалів справи, в телеграмі Украероцентру тлг №211949, встановлено здійснення 21 липня 2014 року о 15 год. 00 хв. польоту з порушенням порядку використання повітряного простору України пасажирським судном.

З огляду на те, що відповідач факт вчинення правопорушення позивачем встановив 21 липня 2014 року, штраф міг бути накладений Державіаслужбою України на ВАТ "Аерофлот-російські авіалінії" до 21 січня 2015 року.

Натомість постанова відповідача №2870 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації була прийнята 13 лютого 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку з дня виявлення порушення правил, який в даному випадку є 21 липня 2014 року.

Правова позиція щодо застосування статті 250 Господарського кодексу України висловлена у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2014 року № 21-126а 14.

За таких обставин, суд вважає достатніми доводи позивача про наявність правових підстав для визнання цієї постанови протиправною та її скасування.

Наразі, у вирішуваному спорі було установлено, що відповідач, будучи органом державної влади України, не здійснив своєчасних дій щодо притягнення до відповідальності суб`єкта авіаційної діяльності за вчинене ним, як на тому наполягає сам відповідач, правопорушення, не дотримався вимог, встановлених частиною 3 статті 128 Повітряного кодексу України та пункту 3.5 Порядку № 637 щодо граничних строків накладення штрафу на позивача, чим порушив норми чинного законодавства України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 березня 2018 року у справі №826/2911/15, від 19 квітня 2018 року у справі №826/2977/15, від 19 квітня 2018 року у справі №826/2985/15.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності своїх дій та оскаржуваного рішення виконано та доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не наведено достатніх обґрунтованих підстав в підтвердження власної позиції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ВАТ "Аерофлот - російські авіалінії" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи сплату позивачем в цій справі судового збору в розмірі 272,00 грн, такий збір стягується за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Відкритого акціонерного товариства "Аерофлот-російські авіалінії" задовольнити.

2. Визнати нечинною та скасувати постанову Державної авіаційної служби України №2870 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 13 лютого 2015 року.

3. Стягнути на користь Відкритого акціонерного товариства "Аерофлот-російські авіалінії" (119002, Російська Федерація, м. Москва, вулиця Арбат, 10) за рахунок бюджетних асигнувань Державної авіаційної служби України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) понесені судові витрати у розмірі 272,00 (двісті сімдесят дві гривні 00 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова