Справа № 300/95/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4965/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника відповідача Прос Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та скасування рішення про коригування митної вартості,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Могила А.Б.,

час ухвалення рішення - 15:56:28,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 25 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби, в якому просила: скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 206020/2018/00133 від 12 грудня 2018 року; скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13 грудня 2018 року № UA 206020/2018/000058/2.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в грудні 2018 року придбала автомобіль марки Volkswagen Passat 2006 року. Відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу та обраного методу його визначення, а саме, основного - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним), внаслідок чого прийнято оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за та рішення про коригування митної вартості. Зазначає, що після огляду автомобіля, на підставі договору купівлі-продажу оплатила повну вартість автомобіля марки Volkswagen Passat 2006 року, н.з. НОМЕР_1 в сумі 6500 злотих (1500 EUR), про що отримала відповідні документи. Вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий перелік документів, а застосування резервного методу для визначення митної вартості товару є протиправним, збільшення такої вартості з 1500 EUR до 3927 EUR суттєво порушує права позивача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби від 12 грудня 2018 року № UA 206020/2018/00133. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби від 13 грудня 2018 року № UA 206020/2018/000058/2.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу марки, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом (залежно від комплектації та технічного стану транспортного засобу), лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Івано-Франківська митниця Державної фіскальної служби України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що декларантом до митного оформлення не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в ч. 2 ст. 53 МК України, підтверджуючих митну вартість даного ТЗ, а саме не було долучено банківського платіжного документу чи будь-якого іншого платіжного та/або бухгалтерського документу, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, та які б свідчили про завершення фінансової операції під час купівлі оспорюваного транспортного засобу. Також, при даному митному оформленні спрацювала автоматизована система управління ризиками, а саме ризики 103-1, 105-2, 106-2, 210-1 та 911-1, профілі цих ризиків є обов`язкові для виконання інспектором.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що працівником митниці не виносилося повідомлення про подання додаткових документів та не повідомлялося про це декларанта, а приймати будь-які інші документи на підтвердження вартості автомобіля відмовився. Також, при первинній подачі документів та до скарги про перегляд рішення долучено квитанцію про оплату вартості за автомобіль від 07 грудня 2018 року, згідно якої продавець вказав, що отримав від позивача 6500 злотих за проданий автомобіль.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи, в ній викладені.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі договору купівлі автомобіля через співвласника від 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 придбала у Польщі у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen Passat 2006 року, номер VIN НОМЕР_2 , номер реєстрації НОМЕР_1 за 6500 злотих(а.с.159-160).

Декларантом фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 в інтересах позивача, подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA206020.2018.401449 від 12 грудня 2018 року, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль марки Volkswagen Passat бувший в експлуатації, номер кузова НОМЕР_2 , загальна кількість місць для сидіння - 5, кількість дверей - 5, призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, тип двигуна - дизельний об`ємом 1968 см3, потужністю 103кВТ (а.с.20). Декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість автомобіля), а саме договором від 07 грудня 2018 року в розмірі 6500 злотих.

Одночасно з митною декларацією декларантом було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, рахунок фактуру (інвойс) від 07 грудня 2018 року, акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13 грудня 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 05 вересня 2006 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 05 вересня 2006 року, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_7 від 10 березня 2005 року, інші некласифікуючі документи №2018.12.08/VF5-WVWZZZ3CZ від 08 грудня 2018 року(а.с.23-27,93-101).

Отримавши подані документи під час здійснення митного оформлення товару, представник Івано-Франківської митниці ДФС дійшов висновку, що декларантом не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, підтверджуючих митну вартість вищевказаного транспортного засобу. У зв`язку з цим Івано-Франківською митницею ДФС розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме оригінали та/або копії документів, зазначених в графі 44 Митної декларації(а.с.112). На вказане електронне повідомлення декларант відповіді не надав.

За результатами розгляду поданої електронної митної декларації відповідач відмовив у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до оскаржуваної Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12 грудня 2018 року №UA 206020/2018/00133.

Згідно Картки відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України. Другий-п`ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів чотири та п`ять (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: ризик, згенерований АСАУР ДФС - митна вартість товару нижча вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN кодами: НОМЕР_2 , валюта - EUR, вартість - 3927. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України(а.с.18-19).

Івано-Франківською митницею ДФС здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 13 грудня 2018 року №UA 206020/2018/000058/2, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 3927 EUR(а.с.108-109).

Не погоджуючись із даним рішенням, позивачем 17 грудня 2018 року подано скаргу до Івано-Франківської митниці ДФС, ДФС України. За результатами розгляду скарги контролюючий орган - Івано-Франківська митниця ДФС прийшла до висновку про відсутність підстав для перегляду рішення про коригування митної вартості(а.с.28-32).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

При цьому в частині шостій статті 54 МК України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач надав Митниці для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, натомість відповідач не мав законних підстав для витребовування додаткових документів та, як наслідок, для відмови в митному оформленні товару за заявленою митною вартістю, оскільки не довів, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації.

Так, колегія суддів звертає увагу, що митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вимоги частин третьої-четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Доводи відповідача про те, що митна вартість автомобіля, імпортованого позивачем за митною декларацією № UA206020.2018.401449 від 12 грудня 2018 року не може бути визнана у зв`язку з неподанням всіх додаткових документів та відсутності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Так, відповідач, обмежившись у спірному рішенні лише загальним висновком про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах.

Разом із тим, декларантом позивача під час здійснення митного оформлення подано всі необхідні та достатні документи для підтвердження заявленої митної вартості автомобіля, зокрема рахунок-фактуру (інвойс) від 07 грудня 2018 року відповідно до якого митна вартість становить 6500 злотих.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, як слідує з рішення про коригування митної вартості товарів №UA206020/2018/000058/2 від 13 грудня 2018 року, у ньому зазначено лише про неможливість застосування 2-5 методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами 4 та 5, а також джерело інформації, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та протиправність прийнятих митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12 грудня 2018 року № UA206020/2018/00133 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206020/2018/000058/2 від 13 грудня 2018 року.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27 червня 2019 року у справі № 803/667/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 809/784/19, від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою ст. 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (ч. 4 ст. 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів справи та оскаржуваного судового рішення слідує, що предметом позову у справі №300/95/19 є вимоги про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 206020/2018/00133 від 12 грудня 2018 року та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 13 грудня 2018 року № UA 206020/2018/000058/2.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу марки, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом (залежно від комплектації та технічного стану транспортного засобу), лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, не вбачається.

Колегія суддів за результатами оцінки елементів спору у справі №300/95/19 дійшла висновку про те, що така справа є справою незначної складності.

Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні ч.ч. 3 та 4 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень ч. 2 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі щодо скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС № UA 206020/2018/00133 від 12 грудня 2018 року та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС від 13 грудня 2018 року № UA 206020/2018/000058/2, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в ухвалі від 11 червня 2019 року у справі № 1140/3243/18.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 300/95/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. М. Багрій
В. В. Ніколін