Справа № 640/4579/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

м. Київ

30 липня 2019 року 14:52№ 640/4579/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант"

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

треті особи Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебтекс Україна"

про скасування рішення

за участі представників сторін:

від позивача - Яценко С.А.,

від відповідача - Кібець Р.Р.,

від третьої особи 1 - Таболін О.С.,

від третьої особи 2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач, Фонд), треті особи: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - тертя особа 1), Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебтекс Україна" (далі - третя особа 2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу активів №313 від 12 лютого 2019 року стосовно лоту #debtX_8829.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

В подальшому, представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Окружного адміністративного суду міста Києва подано клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування поданого клопотання представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб послався на те, що спір не стосується виконання Фондом владних управлінських функцій при здійсненні повноважень щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а стосується виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як органу управління банком, заходів щодо затвердження умов продажу активів банку щодо якого здійснюється процедура ліквідації, отже такий спір не є публічно-правовим.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року призначено судове засідання для вирішення клопотання про закриття провадження у справі.

Представник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у письмових поясненнях також клопотав про закриття провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також, представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Окружного адміністративного суду міста Києва подано клопотання про визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант" зловживанням процесуальними правами.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант" подано до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні 30 липня 2019 року без виходу в нарадчої кімнати ухвалено про залишення без задоволення клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зловживання процесуальними правами та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант" про залишення позову без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі, представник відповідача та третьої особи 1 наполягали на задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Предметом розгляду даної справи є рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу активів №313 від 12 лютого 2019 року Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" стосовно лоту #debtX_8829.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

В подальшому, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 року № 619, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" на два роки до 04 жовтня 2019 року.

Відповідно до вказаного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кадирова Владислава Володимировича на два роки до 04 жовтня 2019 року.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, пунктом 1 та абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів, закріплених статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначає Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI). Цей Закон також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною 1 статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною 2 статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону № 4452-VI неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI).

За змістом частин 1, 5 статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 1 статті 36 Закону № 4452-VI встановлено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку, приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку, здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 7 статті 51 Закону № 4452-VI передбачено, що порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення, зокрема, про: затвердження переліку майна банку, що не підлягає продажу; затвердження умов відкритих торгів (у тому числі аукціонів, що проводяться за методами підвищення та/або зниження ціни і без обмеження мінімальної ціни продажу майна), зокрема, розмірів гарантійного внеску, лота та кроку аукціону, порядку зниження ціни, встановлення або відмови від встановлення мінімальної ціни продажу; проведення відкритих торгів (аукціонів) уповноваженою особою Фонду або торговельним посередником, біржею тощо, у тому числі у разі продажу пулів активів, сформованих за рахунок майна кількох банків.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом № 4452-VI, дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що визначений статтею 3 Закону № 4452-VI правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням Фондом дій щодо затвердження умов продажу активів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" щодо якого здійснюється процедура ліквідації, а саме: продажу пулу активів - право вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за кредитними договорами зобов`язання за якими, як стверджує позивач, припинені за судовими рішеннями, які набули чинності.

Оскільки позивач оскаржує рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, прийняте ним не як суб`єктом владних повноважень, а як органом управління банком, який здійснює заходи щодо продажу майна банку, що ліквідується, такий спір не є публічно-правовим.

Аналогічна правова позиція викладена Великою палатою Верховного суду у постанові від 23 січня 2019 року по справі №826/6762/18 (провадження № 11-1124апп18).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами у справі виник не у зв`язку з виконанням або невиконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб публічно - владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що останній має право звернутися з вказаним позовом до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись частиною 2 статті 19, пунктом 1 частини 1 статті 238, статтями 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі задовольнити.

2.Закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебтекс Україна" про визнання протиправним та скасування рішення.

3.Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант" його право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного суду господарської юрисдикції.

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Октант", що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст ухвали виготовлено 31 липня 2019 року