Справа № 160/4285/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Справа № 160/4285/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень, -
10.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати протокол Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 15.08.2011 року №380, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року № 800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 11.11.2014 року №800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 18.11.2015 року №800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 19.11.2015 року №800554;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним навчального збору у військах з 09.06.1983 року по 07.09.1983 року;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч. 3 ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, додаткової пенсії та доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо невизначення розміру та невиплати додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) період проходження ним навчального збору у військах з 09.06.1983 року по 07.09.1983 року, перерахувати з врахуванням цього стажу та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, із її збільшенням на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років з дня її призначення, виплатити недоплачену суму;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування при розрахунку пенсії положень ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при розрахунку середньомісячного заробітку та неврахування страхового стажу в повному обсязі. З огляду на це, позивач вважає, що протокол Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 15.08.2011 року №380, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року №800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 11.11.2014 року №800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 18.11.2015 року №800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 19.11.2015 року №800554 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 15.05.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу відповіді на відзив.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що, по-перше, він вважає, що позивачем був пропущений строк для звернення з адміністративним позовом до суду, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України.
По-третє, за поясненнями відповідача, пільги по обчисленню середньомісячного заробітку, а саме: розрахунок пенсії із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках, застосовується для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, отриманих при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 2, передбачено ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Крім того, за поясненнями відповідача, згідно з п. д) ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується, зокрема, період навчання у вищих і середніх навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації і перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. При призначенні пенсії на підставі наданого диплому КВ № 605071 до страхового стажу позивача зараховано період навчання в Дніпропетровському ордені Трудового Червоного Прапора в металургійному інституті з 01.09.1978 року по 08.06.1983 року. Водночас, за твердженнями відповідача, законом не передбачена можливість зарахування періоду перебування на учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року для зарахування до загального трудового стажу.
Суд, враховуючи положення ч. 3 та ч. 4 ст. 257, ст. 261, ст. 263 КАС України, розглянув цю адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2).
У період з 20.08.1986 року по 01.11.1986 року ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та виїжджав у зони у серпні 1986 року - 22, 23, 24, 25, 27, 28 числа місяця, у вересні 1986 - 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 23, 26 числа місяця - у жовтні 1986 року -11,12, 20, 26 числа місяця.
20.06.2011 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з заявою про призначення пенсії.
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро) з заявою про здійснення перерахунку пенсії з червня 2011 року при призначенні пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У січні 2019 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про врахування при призначенні пенсії до страхового стажу період його перебування на учбових зборах у військах з 09.06.1983 року по 07.09.1983 року.
Також, відповідач зазначив, що пільги по обчисленню середньомісячного заробітку, а саме: розрахунок пенсії із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках застосовуються для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, отриманих при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та вказав, що учбові збори не зараховуються до страхового стажу, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Проте, не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду, оскаржуючи їх.
Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним навчального збору у військах з 09.06.1983 року по 07.09.1983 року, щодо відмови ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч. 3 ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, додаткової пенсії та доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також, щодо невизначення розміру та невиплати додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З приводу позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним навчального збору у військах з 09.06.1983 року по 07.09.1983 року, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) період проходження ним навчального збору у військах з 09.06.1983 року по 07.09.1983 року, перерахувати, з урахуванням цього, стажу та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із її збільшенням на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років з дня її призначення, виплатити недоплачену суму, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Частинами 1, 4 статті 11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу проводиться у вищих військових навчальних закладах та у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.
Військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна. Програми військової підготовки розробляються згідно з вимогами кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу та програм військової підготовки офіцерів запасу визначається Міністерством оборони України.
Згідно з пунктом 13 Порядку проведення військової підготовки студентів вищих навчальних закладів за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року №48, військова підготовка здійснюється у формі навчальних занять, самостійної роботи студентів, практичної підготовки, навчального збору, контрольних заходів.
Військова підготовка проводиться у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - ВНП) або у вищих військових навчальних закладах (далі - ВВНЗ).
Пунктом 1 Розділу III Інструкції військова підготовка громадян організовується і проводиться згідно з вимогами Закону України «Про вищу освіту», Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року №48 (зі змінами), та цієї Інструкції.
Згідно з пунктами 1-4 Розділу IV Інструкції громадяни, які мають або здобувають ступінь вищої освіти не нижче бакалавра та пройшли теоретичний і практичний курси навчання з військової підготовки у відповідному ВНП або ВВНЗ, залучаються до проходження передбаченого програмою військової підготовки навчального збору.
Навчальний збір проводиться у військових частинах (на кораблях) або у ВВНЗ (військових інститутах), які мають відповідну польову навчально-матеріальну базу для проведення практичного навчання.
Проведення навчального збору є завершальним етапом військової підготовки громадян.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом "д" частини 3 статті 56 вказаного Закону визначено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п. 8 вказаного Порядку, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Відповідно до записів у трудовій книжці № НОМЕР_3 , позивач відповідно до наказу від 24.08.1978 року, був зарахований студентом першого курсу Дніпропетровського металургійного інституту з 01.09.1978 та відрахований, у зв`язку з закінченням навчання відповідно до наказу від 05.09.1983 року №321-2 з 07.09.1983 року.
Отже, позивач був студентом Дніпропетровського металургійного інституту з 01.09.1978 року та відрахований з навчального закладу 07.09.1983 року.
Вказана інформація також підтверджується архівною довідкою Національної металургійної академії України від 16.08.2018 року №20-10-210, відповідно до якої підтверджується факт навчання ОСОБА_1 у період з 01.09.1978 року по 07.09.1983 року. Зокрема, у вказаній довідці зазначено, що відповідно до навчальних планів студенти п`ятого курсу після захисту дипломних проектів призивалися для проходження учбового збору у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року (наказ від 14.03.1983 року №81-2).
07.09.1983 року студенти п`ятого курсу відраховані з інституту, як такі, що пройшли учбовий збір (наказ від 05.09.1983 року №321-2).
Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що період проходження позивачем учбового збору у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року підлягає зарахуванню до страхового стажу. Адже, саме вказаний період з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року підтверджується архівною довідкою від 16.08.2018 року № 20-10-210, як такий, що засвідчує факт проходження позивачем учбових зборів у військах.
Таким чином, дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу (загального трудового стажу) ОСОБА_1 періоду проходження ним учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року, є протиправними.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № І, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.
У зв`язку з цим, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений спеціальним законом.
Аналіз викладеного положення Закону свідчить про те, що законом визначені особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Особам, яким призначена пенсія з урахуванням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок і 20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про те, що позивачу слід було встановити доплату за понаднормативний стаж у 20 років шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік. Тому, протиправними є дії відповідача щодо визначення доплати до пенсії за понаднормативний стаж, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 25 років.
Правова позиція Верховного Суду з вказаного питання викладена у постанові від 06.02.2018 року у справі № 560/675/17.
Тому, частковому задоволенню підлягають позовні вимоги щодо врахування періоду перебування позивача на учбових зборах у військах, а саме: позовні вимоги в частині про визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) період проходження ним учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року, перерахувати, з урахуванням цього, стажу та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із її збільшенням на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років з дня її призначення, виплатити недоплачену суму, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до частин 1-2 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до ст. 49 названого Закону, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно зі ст. 57 Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.
Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення:
менше 12 місяців, - середньомісячний заробіток визначається шляхом поділу загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на кількість цих місяців;
не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - середньомісячний заробіток визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи; менше місяця, - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.
Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, даною нормою чітко розмежовано порядок обчислення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії, як за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і у разі призначення пенсії за цим Законом (ст.54 пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку із втратою годувальника).
Тобто, системний аналіз норм статей 50, 51, 54, 55, 57 вказаного вище Закону свідчить про те, що особам, віднесеним до категорії 1, державні пенсії призначаються відповідно до статті 54 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Це пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, і порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення таких пенсій визначається Кабінетом Міністрів України (Порядок №1210). Особам же, віднесеним до категорій 2, 3 і 4, пенсія призначається та обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням пільг зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, та з обчислення середньомісячного заробітку для обчислення розміру пенсії (статті 55 та 57 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вказана правова позиція викладена також Верховним Судом у постанові від 25.09.2018 року у справі № 185/3101/17.
Також, відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", (у редакції Закону від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР, чинній на час виникнення спірних відносин), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особам, віднесеним до категорії 2, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Розмір мінімальної пенсії за віком визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.
14.06.2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон України № 3491 -VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року.
Пунктом 7 ч. 1 зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 р. норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», які відповідно набрали чинності з 01.01.2012 та з 01.01.2013, також містили норми, відповідно до яких положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.
Проте, у вказаний період часу до відповідних норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» законодавцем зміни не вносилися.
Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції, яка набрала чинності з 01.01.2014 року, не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 р. пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, ст. 51 цього Закону, якою визначено розміри додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, для учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
У період з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року правове регулювання правовідносин щодо виплати додаткової пенсії постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи іншими законами, окрім Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не здійснювалося.
Суд бере до уваги твердження позивача про те, що будь-яким іншим законом, окрім Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії не встановлений, у зв`язку з чим відсутні підстави не застосовувати для розрахунку додаткової пенсії у вказаний період розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 вищевказаного Закону.
Законом № 1622-УІІ від 31.07.2014 року, який набрав чинності 16.08.2014 року, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» були доповнені пунктом 6-7, згідно з яким норми і положення ряду законів, в тому числі і статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що протиправними є дії відповідача щодо ненарахування та невиплату позивачу у період з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, із розрахунку 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З приводу позовної вимоги про визнання протиправними та скасування протоколу Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 15.08.2011 року №380, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року № 800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 11.11.2014 року №800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 18.11.2015 року №800554, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 19.11.2015 року №800554, суд зазначає наступне.
Так, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваними протоколом Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 15.08.2011 року №380, розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року № 800554, розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 11.11.2014 року №800554, розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 18.11.2015 року №800554, розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 19.11.2015 року №800554, відповідачем визначались підстави та розрахунки призначення та перерахунку позивачу того чи іншого розміру пенсії. Тобто, вказівні документи (протокол та розпорядження) є внутрішніми документами відповідача, в яких ним фіксуються розрахунки пенсії, що призначається або перераховується.
Водночас, ці позовні вимоги є співмірними з позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним навчального збору у військах з 09.06.1983 року по 07.09.1983 року, дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч. 3 ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, додаткової пенсії та доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дій Головного управління Пенсійного фонду України щодо невизначення розміру та невиплати додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року, а тому задоволенню не підлягають.
З приводу тверджень відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає, що не приймає їх до уваги, бо факт того, що порушень строків, передбачених ст. 122 КАС України, судом не вбачається, був встановлений при відкритті провадження у справі.
Крім того, суд зазначає, що за загальним правилом, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Проте, суд, спираючись на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 30.01.2018 року, справа № 234/9660/17, та від 24.04.2018 року, справа № 646/6250/17, зазначає, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним ст. 1 Першого протоколу до Конвенції).
Разом з тим, при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду слід керуватись також строками, визначеними в інших законах, зокрема, Законах України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Також суд зазначає, що в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).
Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.
Водночас, з огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №646/6250/17 та від 19.06.2018 року у справі № 646/6250/17.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що доводи відповідача щодо пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду є безпідставними.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що з урахуванням ст. 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору не вирішується у цій адміністративній справі, бо на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову до адміністративного суду, як громадянина, який віднесений до категорії 2. Це підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, серії НОМЕР_4 , дата видачі 05.07.2017 року, яка наявна в матеріалах справи.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) період проходження ним учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року, перерахувати, з урахуванням цього, стажу та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із її збільшенням на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років з дня її призначення, виплатити недоплачену суму.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч. 3 ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії та доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо невизначення розміру ти невиплати додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18.06.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька