Справа № 300/1388/19
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р. справа № 300/1388/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Панікар І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після досягнення необхідного віку та стажу позивач 27.03.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії. Таке рішення позивач вважає протиправним з огляду на наявність документів, що свідчать про те, що позивач працював повний робочий день, без будь-яких прогалин у місяцях, має безперервний стаж, у тому числі в періоди з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року на посаді слюсаря в Івано-Франківській сільгосптехніці та з 22.01.1989 по 24.09.1996 року в кооперативві "Ялинка", що дає право на призначення пенсії за віком. Вважає таку відмову протиправною, в зв`язку з чим звернувся в суд, та просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, щодо відмови в призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до стажу роботи періодів з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року та з 22.01.1989 року по 24.09.1996 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком з моменту звернення, а саме з 27.03.2019 року з врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 02.06.1976 по 03.11.1976 в Івано-Франківському районному об`єднанні "Сільгосптехніка" та з 22.01.1989 по 24.09.1996 року в кооперативі "Ялинка".

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що 27.03.2019 року позивач передчасно звернувся з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058 від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, до заяви про призначення пенсії позивачем, надано трудову книжку. За даними трудової книжки позивач працював в період з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року на посаді слюсаря в Івано-Франківській сільгосптехніці, даний запис незараховано через те, що запис про звільнення не завірений печаткою, а також в період з 22.01.1989 року по 24.09.1996 року в кооперативі "Ялинка", який не зарахований через те, що в трудовій книжці в записі про звільнення є посилання на статтю Кодексу законів про працю УРСР, а не України, запис про звільнення завірений печаткою, де також вказано назву вже неіснуючої держави УРСР. Таким чином відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на день звернення позивача за призначенням пенсії, а саме 27.03.2019 року наявність страхового стажу мала становити не менше 26 років, а оскільки відповідно до поданих документів стаж підтверджено тільки як 19 років 9 місяців, управлінням правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зокрема у періоди:

- з 07.08.1973 року по 12.05.1976 року працював на посаді слюсаря в Івано-Франківському районному об`єднанні "Сільгосптехніка";

- з 02.06.1976 по 03.11.1976 року на посаді слюсаря в Івано-Франківському районному об`єднанні "Сільгосптехніка";

- з 10.11.1976 року по 15.11.1978 року проходив строкову військову службу в радянській армії;

- з 30.01.1979 року по 09.07.1979 року працював на посаді слюсаря монтажника в Івано-Франківському районному об`єднанні "Сільгосптехніка";

- з 10.07.1979 року по 20.01.1989 року на посаді слюсаря монтажника в міському житлово-експлуатаційному об`єднанні;

- з 22.01.1989 року по 24.09.1996 року був членом кооперативу "Ялинка";

- з 04.10.1996 року по 02.12.1997 року на посаді обкачувальника м`яса в ВАТ "Івано-Франківський птахокомбінат";

- з 03.03.1998 року по 11.06.1998 року перебував на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості;

- з 01.06.2006 року по 30.09.2009 року перебував на посаді газоелектрозварника в спецкомбінаті КПО;

- з 01.03.2010 року по 30.04.2010 року перебував на посаді газоелектрозварника в спецкомбінаті КПО;

- з 01.04.2001 року по 19.04.2011 року перебував на посаді газоелектрозварника в спецкомбінаті КПО.

Вказані періоди роботи підтверджені трудовою книжкою ОСОБА_1 від 15.08.1973 року.

27.03.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у 26 років, рішенням про відмову в призначенні пенсії за №2018 від 02.04.2019 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії. Підставою відмови відповідач зазначив, що період з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року запис про роботу на посаді слюсаря в Івано-Франківській сільгосптехніці не зараховано через те, що запис про звільнення не завірений печаткою, період з 22.01.1989 року по 24.09.1996 року запис в кооперативі "Ялинка" не зарахований через те, що в трудовій книжці в записі про звільнення є посилання на статтю Кодексу законів про працю УРСР, а не України, запис про звільнення завірений печаткою, де також вказано назву вже неіснуючої держави УРСР.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному Управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону № 1058-IV).

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 Порядку № 22-1).

Відповідач відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, посилався на відсутність страхового стажу, оскільки єдиний документ, яким підтверджується період роботи з з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року на посаді слюсаря в Івано-Франківській сільгосптехніці та з 22.01.1989 по 24.09.1996 року в кооперативві "Ялинка", є трудова книжка, в якій даний запис про звільнення не завірений печаткою, а також в записі про звільнення є посилання на статтю Кодексу законів про працю УРСР, а не України, запис про звільнення завірений печаткою, де також вказано назву вже неіснуючої держави УРСР.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, законодавством встановлено обов`язок пенсійного органу щодо витребування документів установ та організацій, які заявник з тих чи інших причин не може надати, з метою з`ясування певних обставин та фактів для призначення пенсії.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 року № 412), (надалі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції № 162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнений за згодою сторін", пункт 1 статті 29 КЗпП РСФСР".

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року № 252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 року № 412, не застосовується.

Відповідно до пункту 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за № 58 (далі-Інструкції № 58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Суд критично оцінює такі твердження відповідача, як підставу для відмову у призначенні позивачу пенсії, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 не передбачає наслідків для особи щодо якої вона складена, порушення порядку ведення трудової книжки.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Як встановлено судом, Рішенням відповідача від 02.04.2019 року № 2018 повідомлено позивача про те, що період роботи з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року на посаді слюсаря в Івано-Франківській сільгосптехніці та з 22.01.1989 по 24.09.1996 року в кооперативві "Ялинка" не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 .

Так, відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, відповідач посилався на відсутність страхового стажу для призначення пенсії, проте, аналізуючи наведені приписи чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини у даній справі, суд робить висновок, що жодних правових обґрунтувань або невідповідність якій нормі закону суперечать записи у трудовій книжці щодо періодів роботи позивача з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року на посаді слюсаря в Івано-Франківській сільгосптехніці та з 22.01.1989 по 24.09.1996 року в кооперативі "Ялинка" у своєму рішенні не навів.

Суд зазначає, що такі дії відповідача є необґрунтованими, оскільки відповідач відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку 22-1 не був обмежений правом вимагати від позивача дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих документів.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі викладеного, враховуючи, що загальний страховий стаж позивача складає понад 26 років - позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наслідками розгляду справи підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень (а.с. 3).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, щодо відмови в призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до стажу роботи періодів з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року та з 22.01.1989 року по 24.09.1996 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.03.2019 року з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 02.06.1976 року по 03.11.1976 року в Івано-Франківському районному об`єднанні "Сільгосптехніка" та з 22.01.1989 року по 24.09.1996 року в кооперативі "Ялинка".

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ).

Суддя Панікар І.В.