Справа № 823/1024/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 823/1024/17

адміністративне провадження № К/9901/18080/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 823/1024/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: С. Б. Шелест, О. М. Кузьмишина, О. Є. Пилипенко) від 10 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування позивачу суддівської винагороди, виходячи із розміру 10 мінімальних заробітних плат, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу недоплачену суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу - 10 мінімальних заробітних плат, що становить 32000,00 грн, за кожен місяць з урахуванням виплаченої суддівської винагороди, починаючи з 1 січня 2017 року до дня набрання судовим рішенням законної сили;

- зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати позивачу суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу - 10 мінімальних заробітних плат, що становить 32000,00 грн, за кожен місяць, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили;

- допустити до негайного виконання постанову в частині нарахування та виплати недоплаченої суддівської винагороди за січень 2017 року в сумі 16000,00 грн.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що відповідно до частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200,00 грн. Відтак, позивач вважає, що посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, має становити 32000,00 грн. Проте, з січня 2017 року відповідач в порушення зазначених норм нарахував та виплатив позивачеві суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу в розмірі 16000,00 грн. Однак, кошторис, щомісячний розпис видатків та межі річної суми видатків, передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на виплату суддівської винагороди, мають відповідати вимогам встановленим у частини другої статті 135, пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) та частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI (в редакції від 12 лютого 2015 року).

3. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо не здійснення нарахування судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи із розміру 10 мінімальних заробітних плат, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу - 10 мінімальних заробітних плат, що становить 32000,00 грн, за кожен місяць з урахуванням виплаченої суддівської винагороди, починаючи з 1 січня 2017 року до 31 липня 2017 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволені позову.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 13 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 05 грудня 2017 року на адресу Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

10. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11. 07 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі № 823/1024/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Желтобрюх І. Л. - головуючий суддя, Білоус О. В., Стрелець Т. Г.).

12. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року № 641/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І. Л., що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.

13. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

14. Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 24 лютого 2011 року призначений строком на п`ять років на посаду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області. На підставі вказаного Указу Президента України наказом в.о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2011 року № 12-К позивач приступив до виконання обов`язків судді відповідного суду з 15 березня 2011 року.

16. Згідно штатного розпису Уманського міськрайонного суду Черкаської області на 2017 рік посадові оклади суддів затверджені на рівні 16000 грн., що узгоджується з розрахунковими листами за січень - квітень 2017 року.

17. У відповідності до довідки ТУ ДСА у Черкаській області від 07 серпня 2017 року № 1102-04/17, ОСОБА_1 отримав з січня 2017 року по липень 2017 року заробіток, що складає 126153,44 грн.: січень 2017 - 16000 грн.; лютий 2017 - 14400 грн.; березень 2017 - 30189,47 грн.; квітень 2017 - 19818,07 грн.; травень 2017 - 13655,83 грн.; червень 2017 - 22909,68 грн.; липень 2017 - 9180,39 грн.

18. Листом територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 24 травня 2017 року № 728-03/17, на заяву ОСОБА_1 , повідомлено останнього, що з січня 2017 року позивачу виплачувалася суддівська винагорода з посадовим окладом в розмірі 10 мінімальних заробітних плат з розрахунковою величиною 1600,00 грн.

19. Окрім того, з матеріалів справи судами з`ясовано, що позивачем кваліфікаційне оцінювання судді пройдено не було, у відповідності до довідки Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2017 року № 01.33/40/17.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом № 1774-VІІІ не було внесено зміни до Закону № 2453-VI щодо розміру суддівської винагороди, а тому суддівська винагорода регулюється виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким прив`язано розмір посадового окладу судді до мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

21. Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позову, виходив з того, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 3200,00 гривень не передбачені, а відтак відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на її оплату праці.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

23. Свою касаційну скаргу мотивує застосуванням судом апеляційної інстанції пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 1774-VII від 06 грудня 2016 року «Про внесення до деяких законодавчих актів України», яку не належить застосовувати до спірних правовідносин, оскільки суперечить положенням статті 130 Конституції України, статті 133 Закону № 2453-VI та статті 8 Закону № 1801-VIII. Наголошує, що невиконання пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.

25. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

26. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

28. Згідно з частиною першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

29. У відповідності до пункту 22 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

30. Згідно з пунктом 23 наведеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ.

31. Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Ця норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього.

32. За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

33. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

34. У справі встановлено, що позивач є суддею; призначений на цю посаду до набрання чинності Законом № 1402-VIII. При цьому кваліфікаційне оцінювання у відповідності до вимог законодавства позивач не проходив.

35. Також встановлено, що відповідач з огляду на вимоги пункту 23 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, суддівську винагороду позивачу нараховували відповідно до статті 133 Закону № 2453-VІ, але з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, тобто з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначено на рівні 1600 грн. (що становить 16000 грн.).

36. Беручи до уваги приписи статті 7 Закону № 1801-VIII, розрахункова величина, яку застосувала ТУ ДСА для нарахування суддівської винагороди позивачу (1600,00 грн.) є розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого згаданим Законом з 01 січня 2017 року. Позивач твердить, що розмір суддівської винагороди визначено у Законі № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), який є спеціальним нормативним актом для цих правовідносин, тож застосування положень іншого закону, який до того ж звужує обсяг гарантій суддівської незалежності, є порушенням норм статті 130 Конституції України. Тобто, позивач вважає, що суддівську винагороду мали б нараховувати з розрахунку мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму.

37. Верховний Суд раніше висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

38. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

39. Отож, у такий спосіб законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень».

40. На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив:

по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати;

по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.;

по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн.

41. Крім того, колегія суддів зазначає, що таким врегулюванням законодавець не порушив та не обмежив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до таких змін.

42. Таким чином, з 01 січня 2017 року розмір посадового окладу суддів, як тих що пройшли кваліфікаційне оцінювання, так і тих, що не пройшли його визначається відповідачем з розрахункової величини 1600 грн.

43. Отже, враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

44. Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

45. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов