Справа № 560/447/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/447/19

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

31 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 31.01.2019 №086100 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи, не надано належної правової оцінки обставинам справи, зокрема не враховано, що форма та порядок ведення заповненого квитково-касового листа не передбачені чинним законодавством.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.01.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області проведено рейдову перевірку транспортного засобу ПАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за свідоцтвом про реєстрацію належить позивачу.

За результатами перевірки складено акт від 02.01.2019 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано факт надання послуг позивачем з перевезення пасажирів за відсутності документів, передбачених ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме- у водія транспортного засобу ПАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 на момент здійснення перевезення пасажирів був не заповнений бланк квитково-касового листа.

На підставі акта перевірки, начальником Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086100 від 31.01.2019 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.3 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та застосовано до останнього адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що квитково-касовий лист- це документ, який є пiдставою для облiку транспортної роботи, роботи водiїв та списання витраченого пального на загальний пробiг автобуса, а також для взаєморозрахункiв мiж перевiзником i замовником на надання транспортних послуг. Відповідно, позиція позивача щодо заповнення квитково-касового листа у зручний час по свої суті, на думку суду, нівелює саме існування такого документу та цілі, для яких такий документ введено. Також, незважаючи на те, що законодавцем не передбачено вимог щодо порядку та часу заповнення квитково-касового листа, даний документ передбачено у переліку документів, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 23.02.2006 року №3492-IV регламентовано, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно частини 1 ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державну політику і стратегію розвитку всіх видів автомобільних доріг на території України здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства.

Приписами частини 11 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (Порядок №1567).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За правилами п.4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно п.12 Порядку № 1567, рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезення та інших обставин.

Відповідно до пункту 15 вказаного порядку, під час здійснення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтею 39 Закону "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюється перевезення автомобільним транспортом.

Так, статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено ряд обов`язкових документів на підставі яких здійснюється пасажирське перевезення.

Документами для регулярних пасажирських перевезень є:

-для автомобільного перевізника-ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

-для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

При цьому, абз.13 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників, за невиконання ними або їхніми представниками приписів органів державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства-застосовуються адміністративно-господарські штрафи у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз положень ст.ст. 39, 60 Закону України "Про автомобільний транспорт свідчить про те, що відповідальність у перевізника виникає у випадку відсутності у водія автобуса, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб, квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду (крім міських перевезень), інших документів, передбачених законодавством України.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваної постанови відповідача, слугувала та обставина, що позивач надавав послуги з перевезення пасажирів, не заповнивши квитково-касовий лист.

Так, наказом Міністерства транспорту України від 31 травня 2000 року № 279, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 червня 2000 року за №369/4590, було затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, додатком №13 до якої було затверджено форму квитково-касового листа.

У зв`язку з внесенням змін до законодавства наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503 наказ №279 визнано таким, що втратив чинність.

Таким чином, на час проведення відповідачем перевірки та прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача, на законодавчому рівні не існувало визначеної форми квитково-касового листа та порядку його ведення.

Отже, на думку колегії суддів, приписи частини другої статті 39 Закону №3492 є нечіткими, неузгодженими і непередбачуваними у застосуванні, адже допускають декілька варіантів юридично значимої поведінки суб`єктів правовідносин та множинне розуміння їх обов`язків, що є порушенням принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм, зокрема, передбачуваності (прогнозованості) законодавчої політики в соціальній сфері та стабільності правових норм як відсутності частого внесення змін до нормативно-правових актів. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів-яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини,-значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей закон адресований (рішення у справі Вогт (Vogt v. Germany) від 02 вересня 1995р.).

Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Отже, зважаючи на те, що на законодавчому рівні відсутнє затвердження форми квитково-касового листа та порядку його ведення, положення ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині зобов`язання водія мати квитково-касовий лист суперечать загальним принципам правової визначеності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 липня 2018 у справі №802/1836/17-а.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосовування до позивача адміністративно-господарського штрафу з приводу відсутності у водія автобусу квитково-касового листа, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що винесена відповідачем постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною та обґрунтованою.

Ч.1-3 ст.242 КАС України регламентовано, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №49 від 14.02.2019, а за подання апеляційної скарги-1152,60 грн., що підтверджується квитанцією №52 від 04.06.2019.

Таким чином, судові витрати по справі становлять 1921 грн. та підлягають стягненню за рахунок бюджетних астигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області про застосування до адміністративно-господарського штрафу №086100 від 31.01.2019, якою з СПД ОСОБА_1 стягнуто штраф у сумі 1700 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області, судові витрати в сумі 1921 (тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Залімський І. Г.