Справа № 291/317/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 291/317/19

Головуючий у І інстанції: Митюк О.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

01 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року (повний текст якого складено 21 червня 2019 року у смт.Ружині) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

04 березня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив: скасувати постанову від 10.12.2018 №854-ДК/0440По//08/01/-18 про накладення адміністративного стягнення на нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 53-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 170 гривень і закрити справу за відсутністю події і складу правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем зроблений помилковий висновок про самовільне використання земельної ділянки, оскільки не прийнято до уваги ту обставину, що розпорядженням голови Ружинської районної державної адміністрації від 24.09.2010 № 423 та розпорядженням про внесення змін до попереднього розпорядження від 27.04.2011 №251 йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 10 га, в оренду, для ведення фермерського господарства на території Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Даними землями позивач користувався на підставі договорів оренди, укладеними з Білилівською сільською радою Ружинського району Житомирської області. Крім того, сама постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена з грубими порушеннями норм адміністративного законодавства.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк, встановлений для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області - начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружинському, Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Драчука Івана Степановича від 10.12.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, провадження по даній справі закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не врахував усі обставини, що мають значення для вирішення справи. Так, апелянт зазначає, що адміністративний позов подано з пропуском встановленого законом строку. Крім того, апелянт вказує на правомірність винесення оскаржуваної постанови, враховуючи, що позивач сплатив відповідний штраф, чим фактично визнав свою вину, внаслідок чого відсутні підстави для звернення до суду.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та залишити адміністративний позов без розгляду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 19.11.2018 №854-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель" старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області - начальником відділу контролю за використання та охороною земель в Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружинському, Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель - Драчуком І.С. проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок усіх категорій і форм власності, родючості.

За результатами перевірки складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 10.12.2018 № 254-ДК/1234/АП/09/01/-18 та акт обстеження земельної ділянки від 10.12.2019 №854-ДН/796/АО/10/01/-18, якими встановлено, що при перевірці використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області площею 10 га встановлено самовільне її зайняття та використання. У полі з південної сторони від с. Білилівка на вказаній земельній ділянці проведено поверхневий обробіток ґрунту шляхом внесення насіння сільськогосподарської культури. На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 10 га за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровано, рішення органів місцевого самоврядування, державної виконавчої влади чи будь яких інших державних органів про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду), відсутнє, що вказує на її самовільне зайняття, і чим порушено вимоги ст..ст. 125, 126 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель". Земельну ділянку використовує ОСОБА_1 .

Порушенням заподіяно матеріальну шкоду: шкода внаслідок самовільного зайняття на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2001 року.

10.12.2018 старшим державним інспектором Драчуком І.С. винесено припис №154-ДН/0862Пр/03/01- 18, в якому приписано ОСОБА_1 усунути порушення вимог земельного законодавства, виявлені при використанні земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення та території Топорівської сілької ради Ружинського району Житомирської області за межами населених пунктів, площею 10 га шляхом звільнення земельної ділянки. Про виконання припису повідомити до 10.01.2019.

10.12.2018 старшим державним інспектором Драчуком І.С. складено протокол про адміністративне правопорушення №854-ДН/6459П/07/01-18, в якому зазначено, що ОСОБА_1 використовує на території Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області земельну ділянку площею 10 га без правовстановлюючих документів, а саме: договору оренди, що є порушенням ст. 211 ЗК України.

10.12.2018 старшим державним інспектором Драчуком І.С. винесено постанову № 854-ДК/0440/ПО/08/01/-18 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду для її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 122 КАС України суд першої інстанції прийшов до висновку, що для захисту порушеного права позивача на справедливий розгляд справи останньому слід поновити строк звернення до суду, оскільки копію оскаржуваної постанови не отримав в день її винесення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вказує на наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як передбачено ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Перевіряючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції грубо порушено норми процесуального права, а саме відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 з послідуючим прийняттям рішення по суті, незважаючи на пропуск строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи слідує, що 10.12.2018 позивач особисто отримав копію постанови від 10.12.2018, що підтверджується відміткою про отримання останнім копії такої постанови (а.с. 9, 69-70).

Більше того, матеріалами справи підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 було сплачено відповідну суму штрафу у розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується копією квитанції №43 від 20.12.2018 (а.с. 103).

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом лише 04 березня 2019 року без вказівки на об`єктивно непереборні обставини, які б позбавили його можливості звернутися до суду у межах десятиденного строку визначеного КАС України.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 не отримав копії оскаржуваної постанови в день її винесення колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували факт отримання такої постанови після 10.12.2018.

Тобто, в даному випадку позивач своєчасно отримав копію оскаржуваної постанови, а тому про порушення зазначеним рішенням своїх прав, мав би і міг дізнатися саме з дати отримання такої постанови.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

З огляду на це, позивач повинен також ґрунтовно мотивувати, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Також, колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду та можливості його поновлення, суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на той факт, що позивач ще 20.12.2018 сплатив штраф у розмірі 170 грн., про що наголошував відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції, а відтак ОСОБА_1 було достеменно відомо про існування постанови від 10.12.2018 №854-ДК/0440По//08/01/-18.

Суд апеляційної інстанції також вказує на те, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта стосовно пропущення позивачем строку звернення до суду обґрунтовані з посиланням на конкретні докази, які наявні в матеріалах справи, в той час як висновок суду першої інстанції стосовно наявності підстав для поновлення пропущеного строку абсолютно невмотивований.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як передбачено п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена

Постанова суду складена в повному обсязі 01 серпня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.