Справа № 320/3912/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29 липня 2019 року м. Київ № 320/3912/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича, треті особи, які не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Наконечного Віталія Леонідовича звернулася до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича, треті особи, які не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, в якому просить суд визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича від 15.04.2019 у ВП № 58909088 про стягнення зі ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 427189 (чотириста двадцять сім тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 20 коп., до якої внесено зміни постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 03.07.2019, такою, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається із матеріалів справи, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. винесена постанова в межах виконавчого провадження ВП № 58909088 від 15.04.2019 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 427189, 20 грн.

Позивачем на 2-му та 7-му аркушах позову зазначено, що про спірну постанову позивач дізналася 11.07.2019 у зв`язку із ознайомлення її представником із матеріалами виконавчого провадження ВП № 58909088.

Однак, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин до позовної заяви не додано як і не надано пояснень щодо дати обізнаності безпосередньо позивачем із оскаржуваною постановою.

Оскільки з даним позовом позивач звернулася до Київського окружного адміністративного суду 22.07.2019, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (вх. № 4213/19) суд дійшов висновку, враховуючи матеріали справи, про пропущення позивачем строку на звернення до суду.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України" зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами, національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Так, в одному із своїх рішень ЄСПЛ встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (справа "Пономарьов проти України", п. п. 41-42).

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною першою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 94 цього Кодексу передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

При цьому, як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 04.01.2018 в адміністративній справі № 9901/28/17, копії документів вважаються засвідченими належним чином за умови, якщо учасник справи підтверджує їх відповідність оригіналу, який у нього знаходиться, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Водночас судом встановлено, що позивачем приєднано до позовної заяви ксерокопії документів як для відповідача, так і для третіх осіб, які жодним чином не засвідчені, що є порушенням вимог частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Висновок про те, що подання незасвідчених у передбачений законом спосіб ксерокопій документів є порушенням норм процесуального права, узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 11.09.2018 у справі № 826/15414/17 (К/9901/58858/18).

В силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із прохальної частини позову судом встановлено, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру.

Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства, виходячи із ціни позову згідно з оскаржуваною постановою, яка складає 427189, 20 грн., позивачеві слід було сплатити 1 % від ціни позову, тобто 4271, 89 грн. судового збору за вимогу майнового характеру.

Із представленої суду квитанції від 22.07.2019 № W28383191 встановлено, що позивачем сплачено 1344, 70 грн. судового збору. У призначенні платежу вказано, що збір справляється за позовом ОСОБА_1 та за забезпечення позову. Оскільки за забезпечення позову законодавцем встановлена ставка, станом на день звернення із заявою - 576, 30 грн., відповідно, за подання позову позивачем сплачено лише 768, 40 грн. (1344, 70 грн. - 576, 30 грн.=768, 40 грн.).

Відтак, позивачем вимоги частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України в частині подання доказів сплати судового збору у визначеному Законом розмірі у повному обсязі не виконані.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом подання до суду:

- належних доказів, які підтверджують факт отримання (ознайомлення) позивача з оскаржуваною постановою саме з тієї дати, про яку вказує позивач;

- письмові пояснення та докази на їх підтвердження щодо того, що заважало позивачеві самостійно бути обізнаним про зміст оскаржуваної постанови та коли позивачеві стало відомо про її наявність;

- у разі необхідності подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску із наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів;

- належним чином засвідчених копій доданих до позовної заяви документів як для відповідача, так і для третіх осіб;

- оригіналу документа про доплату 3503, 49 грн. судового збору за вимогу майнового характеру з урахуванням раніше сплаченої суми збору в розмірі 768, 40 грн. відповідно до квитанції від 22.07.2019 № W28383191.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича, треті особи, які не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню, - залишити без руху.

2. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.