Справа № 805/3018/17-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 805/3018/17-а

адміністративне провадження № К/9901/29593/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 805/3018/17-а

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області про визнання протиправної відмови, зобов`язання вчинення дій,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду (суддя Л. Б. Голубова) від 14 вересня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: А. А. Блохін, Т. Г. Гаврищук, М. Г. Сухарьок) від 18 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області з вимогами про:

- визнання протиправною відмови Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), виходячи із розрахунку посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801- VIІ «Про державний бюджет України на 2017 рік» (далі - Закон № 1801- VIІ) з 01 січня 2017 року в розмірі 3200 гривень;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень-червень 2017 року у розмірі, встановленому ч. ч. 2, 3, 5 ст. 133 Закону № 2453-VI, тобто, посадовий оклад - 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом № 1801- VIІ, з виплатою доплати за вислугу років 20% посадового окладу за період з 01 січня 2017 року в розмірі 3200 гривень;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 у 2017 році суддівську винагороду у розмірі, встановленому ч. ч. 2, 3, 5 ст. 133 Закону № 2453-VI, тобто, посадовий оклад у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом № 1801- VIІ, з виплатою доплати за вислугу років 20% посадового окладу.

Окрім того, позивач просив рішення в частині стягнення суддівської винагороди за місяць допустити до негайного виконання.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що позивач є суддею Першотравневого районного суду Донецької області. Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі - Закон № 1402-VІІІ) суддівська винагорода регулюється цим Законом і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Перехідними положеннями вказаного Закону України встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VІ посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону № 1801- VIІ встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200,00 гривень. При цьому, відповідачем неправомірно здійснюється нарахування позивачу суддівської винагороди за січень-березень 2017 року з застосуванням розрахункової величини - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений у розмірі 1600,00 гривень.

Крім того, позивачу протиправно не нараховується щомісячна доплата за вислугу років в розмірі 20 % від посадового окладу з січня 2017 року, виходячи з посадового окладу в розмірі 3200,00 гривень.

3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, у позові відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. 15 листопада 2017 року на адресу Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

7. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

9. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 27 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 805/3018/17-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Стрелець Т. Г. - головуючий суддя, Білоус О. В., Данилевич Н. А.).

11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року № 627/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т. Г., що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.

12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

13. Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду судді Першотравневого районного суду Донецької області, що підтверджується довідкою Першотравневого районного суду Донецької області від 02 серпня 2017 року. 15 червня 2015 року йому встановлено щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, про що також зазначено у довідці суду.

15. Позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з заявою про нарахування суддівської винагороди в передбаченому діючим законодавством розмірі, а саме: в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» складає з 01 січня 2017 року 3200,00 гривень.

16. Проте, листом від 05 липня 2017 року № 05-783/17 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області повідомило позивачу про відсутність підстав для виплати йому суддівської винагороди у 2017 році з розрахунку посадового окладу 3200,00 гривень.

17. Окрім того, судами також встановлено, що позивач призначений на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402-VIII та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

18. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що 01 січня 2017 року посадовий оклад позивача, як судді місцевого загального суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, має становити 16000,00 грн., з огляду на положення Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VІІІ), згідно яких мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

19. Що стосується вимог позивача стосовно доплати за вислугу років 20% від посадового окладу, то вони є похідними від вимог про застосування до посадового окладу десяти мінімальних заробітних плат, а тому оскільки позивач здійснює правосуддя відповідно до Указу Президента України № 94/2017 від 03 квітня 2017 року, то з 05 квітня 2017 року, тобто, з дати коли позивач приступив до виконання обов`язків, судді йому належить нараховувати доплату за вислугу років 20% від посадового окладу, але виходячи з розміру посадового окладу 16000,00 грн..

20. За таких обставин та виходячи з розрахункових листків, наданих до матеріалів справи, з квітня 2017 року позивачу нарахована суддівська винагорода у розмірі 19200,00 гривень (посадовий оклад 16000,00 грн. та доплата за вислугу років 3200,00 грн.).

21. Таким чином, суди дійшли до висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу посадового окладу з доплатою за вислугу років також відповідають вимогам закону.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

23. На обґрунтування касаційної скарги зазначено, що застосування до спірних відносин вимог пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII (при розрахунку посадового окладу судді) є неправомірним і суперечить статті 130 Конституції України, положенням статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) та пункту 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIІІ, який відсилає до вказаної статті Закону № 2453-VI.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.

25. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

26. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

28. Згідно з частиною першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

29. У відповідності до пункту 22 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

30. Згідно з пунктом 23 наведеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ.

31. Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Ця норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього.

32. За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

33. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

34. У справі встановлено, що позивач є суддею; призначений на цю посаду до набрання чинності Законом № 1402-VIII і на дату звернення з цим позовом до суду не проходив кваліфікаційного оцінювання.

35. Також, судами встановлено, що відповідач з огляду на вимоги пункту 23 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, суддівську винагороду позивачу нараховували відповідно до статті 133 Закону № 2453-VІ, але з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, тобто з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначено на рівні 1600 грн. (що становить 16000 грн.).

36. Беручи до уваги приписи статті 7 Закону № 1801-VIII, розрахункова величина, яку застосувала ТУ ДСА для нарахування суддівської винагороди позивачу (1600,00 грн.) є розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого згаданим Законом з 01 січня 2017 року. Позивач твердить, що розмір суддівської винагороди визначено у Законі № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), який є спеціальним нормативним актом для цих правовідносин, тож застосування положень іншого закону, який до того ж звужує обсяг гарантій суддівської незалежності, є порушенням норм статті 130 Конституції України. Тобто, позивач вважає, що суддівську винагороду мали б нараховувати з розрахунку мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму.

37. Верховний Суд раніше висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

38. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом, не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

39. Отож, у такий спосіб законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень».

40. На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив:

по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати;

по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.;

по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн.

41. Крім того, колегія суддів зазначає, що таким врегулюванням законодавець не порушив та не обмежив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до таких змін.

42. Таким чином, з 01 січня 2017 року розмір посадового окладу суддів, як тих що пройшли кваліфікаційне оцінювання, так і тих, що не пройшли його визначається відповідачем з розрахункової величини 1600 грн.

43. Вимоги позивача стосовно доплати за вислугу років 20% від посадового окладу є похідними від вимог про застосування до посадового окладу десяти мінімальних заробітних плат, а тому оскільки позивач здійснює правосуддя відповідно до Указу Президента України № 94/2017 від 03 квітня 2017 року, то з 05 квітня 2017 року, тобто, з дати коли позивач приступив до виконання обов`язків, судді йому належить нараховувати доплату за вислугу років 20% від посадового окладу, але виходячи з розміру посадового окладу 16000,00 гривень.

44. Виходячи з розрахункових листків та як було встановлено судами попередніх інстанцій, з квітня 2017 року позивачу нарахована суддівська винагорода у розмірі 19200,00 гривень (посадовий оклад 16000,00 гривень та доплата за вислугу років 3200,00 гривень).

45. Таким чином, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суддів попередніх інстанцій, що дії відповідача щодо виплати позивачу посадового окладу з доплатою за вислугу років також відповідають вимогам закону.

46. Отже, враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог повністю.

47. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судових рішень при їх ухваленні і погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій у справі, якими доводи скаржника відхилено.

48. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов