Справа № 826/6348/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 серпня 2019 року № 826/6348/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України,

про скасування наказу від 13.04.2017, -

Суд прийняв до уваги таке:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Генерального прокурора України, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 13.04.2017 №04-дц про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно видано оскаржуваний наказ, оскільки позивачем надано обґрунтовані пояснення щодо допущення помилок при заповненні декларацій за 2015 та 2016 роки. Посилався на рішення Національного агентства з питань запобігання корупції, відповідно до якого відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення порядку декларування майна. Також зазначив, що факт повторюваності вчиненого порушення відсутній, оскільки попередній наказ відповідача про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення порядку заповнення декларації скасований у судовому порядку.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Посилався на факти виявлення невідображення позивачем у деклараціях за 2015 та 2016 роки майна, яке перебувало у власності та користуванні позивача, чим порушено вимоги законодавства. У зв`язку із тим, що позивача вже було притягнуто за аналогічне порушення до дисциплінарної відповідальності у 2016 році, то обрання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури є обґрунтованим.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2017 замінено неналежного відповідача - Генерального прокурора України на належного Генеральну прокуратуру України (далі - відповідач).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2017 провадження у справі зупинено до скасування запобіжних заходів вжитих відносно позивача у кримінальній справі. Ухвалою суду від 22.07.2019 провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні 26.07.2019 суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

29.03.2017 до Генеральної прокуратури України надійшло звернення народного депутата України Лапіна І.О. в інтересах голови Громадської організації «Всеукраїнська спілка ветеранів АТО» ОСОБА_2 щодо можливих неправомірних дій, недоброчесності слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 та з інших питань (а.с. 34-37 т. І).

У зв`язку із надходженням даного звернення Генеральною прокуратурою України проведено перевірку дотримання ОСОБА_1 обмежень і вимог, передбачених антикорупційним законодавством, організаційно-розпорядчих документів Генеральної прокуратури України.

Під час такої перевірки було опрацьовано електронні декларації ОСОБА_1 за 2015 та 2016 роки (а.с.53-66 т. І). Встановлено, що у декларації за 2015 рік ОСОБА_1 не зазначено інформацію про наявність у нього права власності на транспортний засіб Citroen CA, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який 10.09.2015 зареєстровано на нього і лише 23.01.2016 перереєстровано на ОСОБА_3 . Крім того, у Деклараціях за 2015 та 2016 роки ОСОБА_1 не зазначено відомості про тимчасове користування приміщенням (кімнатою) у ч. Києві на вул. Мельникова, буд. 24 (літера 1А), а також усі правочини, зчинені ним у звітному періоді (продаж транспортних засобів Peugeot 406, і 999 р.в., та Citroen С4, 2008 р.в.). Відповідні зміни до вказаних Декларацій ОСОБА_1 не внесено.

Відповідач вказав на те, що за результатом перевірки встановлено, що ОСОБА_1 допущено систематичні порушення вимог чинного законодавства та організаційно-розпорядчі документи Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 13.04.2017 №04-дц про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності звільнено позивача з посади старшого слідчого в особливо важливих справах шостого відділу з розслідування особливо важливих справ головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури.

У вказаному наказі була допущена помилки при написанні посади, яку обіймав ОСОБА_1 , у зв`язку із чим наказом Генерального прокурора України від 13.06.2017 №08-дц внесено зміни до наказу від 13.04.2017 №04-дц, а саме: в описовій та резолютивній частинах наказу слова «шостого відділу з розслідування особливо важливих справ головного слідчого управління Генеральної прокуратури України» замінено словами «шостого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України».

Вважаючи наказ від 13.04.2017 №04-дц таким, що порушує право позивача на працю, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон).

Частиною третьою статті 16 Закону передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 17 Закону прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов`язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури.

Адміністративне підпорядкування прокурорів не може бути підставою для обмеження або порушення незалежності прокурорів під час виконання ними своїх повноважень.

Генеральний прокурор України має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання всіма прокурорами.

Керівник регіональної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної регіональної прокуратури та керівниками місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Керівник місцевої прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання його першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної місцевої прокуратури.

Перші заступники та заступники керівників органів прокуратури відповідно до розподілу обов`язків мають право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання підлеглими прокурорами відповідного органу прокуратури.

Відповідно до статті 19 Закону прокурор має право брати участь у прокурорському самоврядуванні для вирішення питань внутрішньої діяльності прокуратури у порядку, встановленому законом. Прокурори мають право бути членами професійних спілок, утворювати громадські організації та брати в них участь з метою захисту своїх прав та інтересів, підвищення свого професійного рівня.

Прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію.

Прокурор періодично проходить підготовку у Національній академії прокуратури України, що має включати вивчення правил прокурорської етики.

Прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

Прокурор зобов`язаний:

1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень;

2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом;

3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Прокурор зобов`язаний щорічно проходити таємну перевірку доброчесності.

Таємну перевірку доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних і місцевих прокуратур проводять підрозділи внутрішньої безпеки в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Підпунктом 5 пункту 5-1 Перехідних положень Закону передбачено, що дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1795-ХІІ (далі - Статут).

Статтею 2 Статуту передбачено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Статтею 8 Статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Винесення виправдувального вироку, повернення кримінальної справи для додаткового розслідування, скасування запобіжного заходу та інших процесуальних рішень тягне за собою дисциплінарну відповідальність прокурорів і слідчих, якщо ними в процесі слідства були допущені недбалість або несумлінність.

Відповідно до статті 12 Статуту дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.

За один і той самий проступок може бути накладене тільки одне дисциплінарне стягнення.

Прокурор або слідчий, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину у сфері службової та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та/або пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Прокурор або слідчий, стосовно якого складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, може бути відсторонений керівником відповідного органу прокуратури від виконання службових повноважень до закінчення розгляду справи судом.

У разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку.

Прокурор або слідчий, який повідомив про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншим працівником прокуратури, не може бути звільнений чи змушений до звільнення з роботи або притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з таким повідомленням.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

Разом з тим, основні принципи і моральні норми, якими повинні керуватися працівники прокуратури при виконання своїх службових обов`язків та поза службою, визначено Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, який затверджено наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 №123 (далі - Кодекс).

Статтею 16 Кодексу визначено, що працівники прокуратури в установленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» порядку щороку подає за місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру.

Окрім того, наказом Генерального прокурора України від 16.06.2016 №205 затверджено Порядок проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 6 Порядку на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України оприлюднено Анкету.

Згідно з пунктом 8 Порядку, у разі одержання інформації, яка може свідчити про недостовірність (в тому числі неповноту) тверджень, поданих прокурором в Анкеті, та стосується конкретного прокурора і містить фактичні дані, що можуть бути перевірені. Підрозділ внутрішньої безпеки у десятиденний строк з дати її отримання повідомляє відповідного керівника прокуратури про необхідність призначення службового розслідування з долученням отриманої інформації.

Службові розслідування, призначені з метою перевірки недостовірності (в тому числі неповноти) тверджень, поданих прокурором у Анкеті, проводяться за участю уповноважених осіб (пункт 12 Порядку).

Якщо за наслідками службового розслідування, призначеного під час таємної перевірки доброчесності, встановлено вчинення прокурором дисциплінарного проступку, він притягається до відповідальності відповідно до вимог законів.

Відповідно до пояснень відповідача, службове розслідування щодо дотримання ОСОБА_1 , обмежень і вимог, передбачених антикорупційним законодавством, організаційно-розпорядчих документів Генеральної прокуратури України не проводилось, оскільки призначення такого службового розслідування не є обов`язковим.

При цьому, за результатом звернення народного депутата України ОСОБА_4 було здійснено опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій з метою перевірки викладених у зверненні даних.

Внаслідок такої перевірки встановлено, що ОСОБА_1 30.10.2016 та 23.03.2017 подано електронні декларації за 2015 та 2016 роки. При цьому, у розділі 6 декларації за 2015 рік позивачем не зазначено інформацію про наявність права власності на транспортний засіб Citroen CA, 2008 року випущу, н.з. НОМЕР_1 , який 10.09.2015 зареєстровано на нього і лише 23.01.2016 перереєстровано на ОСОБА_3 . Крім того, у Деклараціях за 2015 та 2016 роки ОСОБА_1 не зазначено відомості про тимчасове користування приміщенням (кімнатою) у ч. Києві на вул. Мельникова, буд. 24 (літера 1А), а також усі правочини, зчинені ним у звітному періоді (продаж транспортних засобів Peugeot 406, і 999 р.в., та Citroen С4, 2008 р.в.). Відповідні зміни до вказаних Декларацій ОСОБА_1 не внесено.

Про виявлені факти відповідач листом від 21.04.2017 №25/2-27672/15 повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції. Листом від 23.05.2017 №51-12/16456/17 Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило, що ним розпочато проведення повної перевірки декларацій ОСОБА_1 за 2015 та 2016 роки. (а.с. 29-30 т. І).

У позивача 12.04.2017 відповідачем було відібрано пояснення стосовно виявлених фактів незазначення інформації у деклараціях.

Так, позивач стосовно виявлених порушень щодо користування приміщенням (кімнатою) у ч. Києві на АДРЕСА_1 ) пояснив, що не проживав та не користувався ні тимчасово, ні в будь-який інший спосіб кімнатою за вказаною адресою з листопада 2016 року по кінець лютого 2017 року, оскільки перебував у відпустці по догляду за дитиною, яку проводив за кордоном, а також в м. Хмельницький до середини лютого 2017 року.

Позивач звернув увагу на те, що оскільки станом на 31 грудня звітного року не користувався відповідним приміщенням, то відповідно до пункту 11 «Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 11.08.2016 не зобов`язаний був декларувати користування таким майном.

Суд встановив, що між ОСОБА_1 та Національною академію прокуратури України 4.2015 укладено договір на тимчасове користування приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 ), який розірвано 30.06 2016. В подальшому 01.07.2016 між цими ж особами укладено аналогічний договір строком на 6 місяців (з 01.07.2016 по 31.12.2016 включно), а також 01.01.2017 додаткову угоду щодо продовження строку дії договору ще на 6 місяців (з 01.01.2017 по 30.06.2017) (а.с. 72-102 т. І).

Крім того, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 у грудні 2016 року звертався із заявою на ім`я першого заступника Генерального прокурора України Сторожука Д.М. з проханням продовжити договір від 01.07.2016 на тимчасове користування кімнатою АДРЕСА_2 ) у зв`язку з відсутністю будь-якого власного житла у м. Києві. У грудні 2016 року та січні 2017 року ним сплачено кошти за тимчасове платне проживання у зазначеному житловому приміщенні у сумі 6101,91 грн. та 2500 грн. відповідно.

Стосовно не відображення у декларації за 2015 рік автомобіля Сітроен С4, 2008 року випуску ОСОБА_1 пояснив, що даний автомобіль придбаний ним у 2012 році на торгах у державної виконавчої служби м. Сімферополь. В подальшому, враховуючи, те що працівниками Державної виконавчої служби не знято арешт з даного автомобіля, позивач не міг закінчити його оформлення до 2015 року (Враховуючи анексію Криму, автомобіль на Кримській реєстрації). Позивач зазначив, що оформлення даного автомобіля відбулось за його відсутності та він ним не користувався. Документи про право власності були передані позивачу у 2016 році, після чого даний автомобіль був реалізований, про що внесені відповідні відомості в декларацію.

Щодо не відображення правочинів з приводу реалізації автомобілів Пежо 406 1999 року випуску, а також автомобіля Сітроен С4 2008 року випуску позивач зазначив, що в електронній декларації за 2015 та 2016 роки відображено отримання доходу від реалізації автомобілів Пежо 406 1999 р.в., а також автомобіля Сітроен С4 2008 р.в., проте помилково не вказано самі правочини. При цьому, позивач вказав на те, що у відповідному розділі декларації ним зазначено повністю анкетні дані покупців, їх адреси та контакти, тобто позивач не мав на меті приховувати будь-яку інформацію від органів фінансового контролю та НАЗК.

Крім того, позивач надав до матеріалів справи копію рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 28.11.2018 №2841, прийнятого за результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , яким вирішено, що позивач при поданні декларації за 2016 рік не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 7 та 10 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». Однак, правопорушень, передбачених частиною 4 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 366-1 Кримінального кодексу України, не встановлено.

Позивач вказав на те, що даним рішенням підтверджується те, що ним допущено незначні порушення при заповненні декларації, з огляду на що його не було притягнуто ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності.

При цьому, ОСОБА_1 вказаним рішенням НАЗК надана можливість подання декларації за 2016 рік з достовірними відомостями.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що допущення позивачем наведених порушень при заповненні декларацій за 2015 та 2016 роки не можуть бути розцінені як вчинення ОСОБА_1 дій, які дискредитують його, порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Відповідно до вимог частини першої статті 43 Закону, прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Згідно зі статтею 49 Закону на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

1) догана;

2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора України);

3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідач вказав на те, що при вирішенні питання про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури було враховано, що у 2016 році ОСОБА_1 було допущено аналогічні порушення вимог фінансового контролю, а саме він не пройшов таємну перевірку доброчесності.

Так, наказом Генерального прокурора України від 11.11.2016 №12-дц ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за фактом недоброчесності, невідповідності майнового стану його доходам, одержаним із законних джерел, а також недостовірного декларування ним свого майна у порядку, встановленому Законами України «Про засади запобігання та протидії корупції» та «Про запобігання корупції», за що йому оголошено догану (а.с. 105 т. І).

Суд відхиляє посилання відповідача на вказаний наказ, як доказ вчинення позивачем порушення декларування ОСОБА_1 свого майна у порядку, встановленому Законами України «Про засади запобігання та протидії корупції» та «Про запобігання корупції», оскільки наказ Генерального прокурора України від 11.11.2016 №12-дц скасований рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.03.2019 №826/3741/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт повторного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення декларування свого майна спростовується наведеними судовими рішеннями.

Крім того, як було вказано вище, за порушення заповнення декларації, про які відповідачем зазначено в оскаржуваному наказі від 13.04.2017 №04-дц ОСОБА_1 не було притягнуто до відповідальності рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 28.11.2018 №2841.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури оскаржуваним наказом від 13.04.2017 №04-дц, з огляду на що даний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 13.04.2017 №04-дц про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Генеральної прокуратури України (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15).

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій