Справа № 620/3843/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3843/18 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Костюк Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.09.2018 №.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він не погоджується із оскаржуваним рішенням, оскільки вважає відсутньою несвоєчасну сплату авансових платежів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що на його думку призвело до неправильного вирішення спору просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними з доводами відзиву на позовну заяву.

Зокрема, відповідач зазначає, що висновки акту камеральної перевірки, якою було встановлено несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску є правомірними та обґрунтованими, а тому приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючий орган діяв в межах та у спосіб встановлений законодавством. Разом з цим, апелянт звертає увагу суду, що відповідно до вимог чинного законодавства, відповідальність за достовірність інформації зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ несе платник.

За наведених обставин, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судове засідання учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний розгляд даної справи у порядку письмового провадження в межах строку розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції..

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 22 липня 2016 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 01 жовтня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 перебував на спрощеній системі оподаткування (друга група) (а.с. 7,8).

05 вересня 2019 ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі вимог пп.20.1.4 п.20.1. ст.20, пп.75.1.1 п.75.1 ст.75, ст.76 та ст.86 розділу II Податкового кодексу України була проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 05.09.2018 №1717/25-01-13-03-33 (а.с.10).

В Акті перевірки контролюючим органом зазначено, що ставка єдиного податку з 01.04.2017 для 2 групи встановлені у розмірі 15 % розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня податкового (звітного) року (3200,00грн.) і складає 480,00грн.

Як вбачається зі змісту вказаного Акту, перевіркою встановлено порушення позивачем п. 295.1 ст.295 розділу XIV глави І Податкового кодексу, а саме: порушено термін сплати узгодженого податкового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб згідно Таблиці 1.

Згідно з даними наведеної в Акті перевірки Таблиці контролюючим органом зазначено, що позивач мав сплатити єдиний податок за травень місяць (термін сплати 20.05.2017), проте дата сплати зазначена 20.06.2017, термін сплати 20.06.2017 - дата сплати зазначена 19.08.2017, термін сплати 20.07.2017 - дата сплати 19.08.2017, термін сплати 20.08.2017 - дата сплати 18.09.2017, термін сплати 20.09.2017 - дата сплати 19.10.2017, термін сплати 20.10.2017 - дата сплати 16.11.2017.

Аналогічні відомості відображено в інтегрованій картці обліку платника податку, яка, на думку відповідача, підтверджує несвоєчасну сплату єдиного податку позивачем (а.с.28-30).

На підставі висновків вказаного Акта перевірки відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2018 року, яким позивача зобов`язано сплатити суму штрафу у розмірі 50% суми авансових внесків єдиного податку, що становить 1440,00 грн. за затримку на 6 календарних днів неперерахування грошового зобов`язання єдиного податку.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи спростовується порушення позивачем вказаних в Акті перевірки норм законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 13.09.2018 № та необхідності його скасування з метою дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких воно спрямоване.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до п.295.1 ст.295 розділу XIV Глави І Кодексу платники єдиного податку першої та другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Згідно п.293.3 ст.293 Податкового кодексу України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлена в розмірі 5 відсотків доходу (у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку). Згідно п.293.1. ст.293 Кодексу ставки єдиного податку для платників другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. В п.293.2. ст.293 Кодексу зазначено, фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.122.1 ст.122 Кодексу несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною пп.1 і пп.2 п.291.4 ст.291 Кодексу, тягне за собою накладання штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи копій квитанцій, 19 травня 2017 року позивачем було сплачено єдиний податок за травень місяць 2017 року у розмірі 640,00 грн. (квитанція № 325), 19 червня 2017 року позивачем було сплачено єдиний податок за червень місяць 2017 року у розмірі 640,00 грн. (квитанція № 303), 18 липня 2017 року позивачем було сплачено єдиний податок за липень місяць 2017 року у розмірі 640,00 грн. (виписка з архіву про проведення операції № 35), 19 серпня позивачем було сплачено єдиний податок за серпень місяць 2017 року у розмірі 640,00 грн. (квитанція № 7), 18 вересня 2017 року позивачем було сплачено єдиний податок за вересень місяць 2017 року у розмірі 640,00 грн. (виписка з архіву про проведення операції № 32), 18 жовтня позивачем було сплачено єдиний податок за серпень місяць 2017 року у розмірі 640,00 грн. (квитанція № 152).

Отже, з наведеного колегією суддів встановлено своєчасну сплату позивачем узгоджених податкових зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що у зв`язку з невідповідністю вказаної позивачем у квитанції № 325 інформації, сплачений ним платіж було зараховано лише 20.06.2017, що спричинило виникнення недоїмки у відповідності до даних інтегрованої картки платника податку, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки наведене жодним чином не спростовує факту виконання позивачем покладеного на нього положеннями п.295.1 ст.295 розділу XIV Глави І Податкового кодексу обов`язку, щодо сплати єдиного податку шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

При цьому, колегія суддів зазначає, що як правильно було вказано судом першої інстанції, нормами п.122.1 ст.122 Кодексу встановлена відповідальність за несвоєчасне перерахування, а не за невідповідність даних зазначених в квитанції.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність притягнення позивача до відповідальності та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

Л.О. Костюк