Справа № 580/590/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/590/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Черкаській області від 08.11.2018 № Ф-3151-51 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15819,54 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на даний час він тимчасово непрацюючий, а тому в розумінні Закону не є платником податків та зборів в зв`язку з відсутністю джерел для отримання доходу. Обчислення зазначеного в оскаржуваній податковій вимозі єдиного внеску фіскальним органом здійснено не на підставі актів документальних перевірок правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до фіскальних органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. Також, в оскаржуваній вимозі відсутнє визначення конкретного порушення, встановленого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яке вчинив позивач, за яке відповідач має право вимагати від нього сплати недоїмки згідно положень статті 25 Закону. Звіти за період 2017 - 2018 роки до органів ДФС він не подавав. Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3151- 51 від 08.11.2018 року сформована відносно фізичної особи ОСОБА_1 , яка має зовсім інший статус аніж фізична особа-підприємець

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Черкаській області наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2018 року ГУ ДФС у Черкаській області прийнято вимогу № Ф-3151-51 про сплату боргу (недоїмки)у розмірі 15819,54 відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і збору.

Як вбачається із матеріалів справи 07 грудня 2018 р. ОСОБА_1 подав до Головного управління ДФС у Черкаській області скаргу у якій просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3151-51 від 08.11.2018 р.

Рішенням державної фіскальної служби України № 1215/6/99-99-11-05-02-25 від 10.01.2019 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ф-3151-51 ГУ ДФС у Черкаській області залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 07.12.2018 №б/н - без задоволення.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із зазначеною податковою вимогою, звернувся до суду з позовом.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України») установлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Таким чином, нормами ПК України прямо передбачено, що він не регулює питання погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI»).

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, відповідно до зазначених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, доводи позивача, що на даний час він тимчасово непрацюючий, а тому в розумінні Закону не є платником податків та зборів в зв`язку з відсутністю джерел для отримання доходу, спростовуються вищевикладеним.

Позивач у апеляційній скарзі зазначає, що звіти за період 2017 - 2018 роки до органів ДФС він не подавав, проте зазначені Звіти були подані позивачем 05.12.2018 року.

Крім того, позивач зазначає, що вказані звіти є недостовірними доказами, так як на дату складання ОСОБА_1 був вже позбавлений статусу фізичної особи - підприємця.

Водночас, згідно п. 9 розділу II Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 11 квітня 2016 року № 441), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905 у разі припинення без правонаступника або зняття з обліку в органах доходів і зборів страхувальник зобов`язаний подати Звіт за останній звітний період до дати державної реєстрації припинення або до дня подання заяви до органу доходів і зборів про зняття з обліку платника єдиного внеску та Звіти за попередні звітні періоди, якщо вони не подавались.

Щодо посилання позивача на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3151- 51 від 08.11.2018 року сформована відносно фізичної особи ОСОБА_1 , яка має зовсім інший статус аніж фізична особа-підприємець, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року № 393), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (надалі за текстом - «Інструкція») вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Отже, вказаною Інструкцією передбачено дві форми податкових вимог, а саме, форма «Ю» - для юридичних осіб та форма «Ф»- для фізичних осіб. Будь-якого розмежування при формування податкових вимог окремо для фізичних осіб чи для фізичних осіб-підприємців вказаною Інструкцією не передбачено. Тобто форма «Ф» є єдиною формою, що формується як для фізичних осіб так і для фізичних осіб-підприємців.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що обчислення зазначеного в оскаржуваній податковій вимозі єдиного внеску фіскальним органом здійснено не на підставі актів документальних перевірок правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до фіскальних органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. Крім того, в оскаржуваній вимозі відсутнє визначення конкретного порушення, встановленого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яке вчинив позивач, за яке відповідач має право вимагати від нього сплати недоїмки згідно положень статті 25 Закону

Згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Згідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до облікових даних інформаційної системи ГУ ДФС у Черкаській області має заборгованість, яка станом на 31.10.2018 року становить 15819,54 грн. та складається з: 8448,00 грн. - нарахування за 2017 рік по терміну сплати 09.02.2018; 2457,18 грн. - нарахування за 1 квартал 2018 року, термін сплати 19.04.2018; 2457,18 грн. - нарахування за 2 квартал 2018 року, термін сплати 19.07.2018; 2457,18 грн. - нарахування за 3 квартал 2018 року, термін сплати 19.10.2018.

З огляду на наведені правові норми, фактичні обставини справи та враховуючи наявність недоїмки, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 30 липня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук