Справа № 567/756/19
Суддя: Венгерчук А.О.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/756/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Острозького районного суду Рівненської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи,

встановив:

в Острозький районний суд звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття справи, мотивуючи позов тим, що 09.06.2019 відносно нього поліцейським Острозького ВП було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №190170 за порушення вимог п.18.1, 2.4 ПДР України, а саме, що він порушив правила проїзду пішохідного переходу, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 425 грн. Однак, вказує, що дане правопорушення він не вчиняв, оскільки він дійсно проїжджав вул.Східна в м.Острог, проте у момент його наближення до пішохідного переходу пішоходів на ньому не було. Після того він зупинився біля магазину і до нього підійшли поліцейські і повідомили йому, що він не пропустив пішохода на пішохідному переході на що він заперечив. Окрім того, вимогу щодо пред`явлення документів визначених у п.2.1 ПДР вважає незаконною, оскільки він вже був припаркований біля магазину, а не керував транспортним засобом, окрім того жодного правопорушення не вчиняв, тому і не надав для перевірки документи.

Зазначив, що він заперечував свою вину і не вважав, що ним вчинене адміністративне правопорушення. При цьому, постанова виносилась за відсутності посилань на докази, які підтверджували вчинення адміністративного правопорушення та з порушенням вимог КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови.

Ухвалою від 08.07.2019 відкрито провадження у справі за даною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позову на підставі долученого до справи поліцейським Острозького ВП відеозапису.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 №190170 від 09.06.2019, винесеної поліцейським СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Шаляпіним І.В., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 09.06.2019 о 11 год. 20 хв. в м.Острог по вул.Східна, порушив правила проїзду пішохідних переходів, а саме: не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході, чим порушив п.18.1. ПДР, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.2.4. ПДР та чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, за що до останнього застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію України» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення в тому й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Як вбачається з ч.1 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (далі - інструкція №1395 від 07.11.2015), ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.4 розділу І інструкції №1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Як вбачається із вищевказаних норм, уповноважений поліцейський має право при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, скласти постанову про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності без попереднього складання протоколу про дане правопорушення, не залежно від того, зафіксоване чи не зафіксоване воно в автоматичному режимі, чи оспорюється факт вчинення такого правопорушення та накладення адміністративного стягнення, так як, такі правопорушення відносяться до сфери забезпечення дорожнього руху, разом з тим, не обмежені лише зафіксованими в автоматичному режимі, а зафіксовані в автоматичному режимі правопорушення також входять у цей перелік, разом з тим, розгляд таких правопорушень віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до п.1 р.ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 р.ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №190170 складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №190170, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови із підстав, які зазначає позивач.

Щодо факту правопорушення.

За приписами статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачених частинами 1, 2, 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом, про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, саме відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Як вбачається з позовної заяви позивача, останній заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Разом з тим, відповідач надав відеозапис події, яка трапилася 09.06.2019, як доказ, який підтверджує вчинення ОСОБА_1 вказаних у постанові від 09.06.2019 правопорушень.

Як вбачається із п.1.1 ПДР, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно із ч.1 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.1.10 ПДР, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Відповідно до п.4.7 ПДР, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до п.4.14 ПДР пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Пунктом 4.16 ПДР надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Тобто, вимога п. 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Доказуючи правомірність винесеної постанови, відповідач надав суду відеозапис, з якого вбачається, що автомобіль марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід, не надав дорогу пішоходам, які по ньому рухалися, проїхавши у небезпечній близькості перед ними, які дійшли майже до середини проїжджої частини.

Досліджені матеріали та відеозапис свідчить про те, що перед нерегульованим пішохідним переходом, позивач не надав перевагу пішоходам з коляскою, які почала рух через проїзну частину. У цей час по правій смузі, не зупиняючись, проїхав автомобіль позивача. Тобто, пішоходи, впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, почали перехід проїзної частини у спеціально відведеному для цього місці. Відповідно, свідомо не зупинившись перед нерегульованим пішохідним переходом, в той час, як пішоходи почали рух, позивач безумовно створив їм небезпеку, відповідно, порушив норму 18.1 ПДР України.

За таких обставин, суд вважає, що порушення п. 18.1 ПДР України та вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП позивачем 09.06.2019 мало місце, у цій частині постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена на законних підставах, а відтак підстав для скасування її з наведених вище підстав не встановлено.

Натомість, на думку суду, посилання позивача на те, що він рухаючись по вул.Східна в м.Острог Рівненської області, з допустимою швидкістю, не бачив на пішохідному переході жодного пішохода, а тому проїхав його не зупиняючись, свідчить лише про неуважність водія при керуванні транспортним засобом.

Згідно із п.2.4. ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотримання вимог цих Правил, а також, окрім іншого, пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1.

Пунктом 2.1 ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, окрім іншого: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на ТЗ, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Віповідно до ч.1 ст.126 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за керування ТЗ особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідно категорії, реєстраційного документа на ТЗ, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на зазначені норми, адміністративна відповідальність наступає за умови ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах та не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідно категорії, реєстраційного документа на ТЗ, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, на відеозаписі події, яка трапилася 09.06.2019 зафіксовано, що позивач під час керування транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи не зменшив швидкість руху та не зупинився, не надавши дорогу пішоходам, в подальшому, після повороту у прилеглу вулицю, та зупинки біля приміщення магазинів, не пред`явив посвідчення водія з мотивів незгоди з порушенням ПДР, що також підтверджено письмовим поясненням позивача зазначеними у позовній заяві.

Факт не пред`явлення позивачем на вимогу патрульного поліцейського відповідних документів підтверджено наявними у справі доказами, не заперечувалось позивачем у поданій позовні заяві.

Слід зазначити, що працівник поліції виявивши факт порушення правил дорожнього руху, зміни рух свого напрямку та почали слідувати за автомобілем позивача, який зупинився повернувши у прилеглу вулицю до вул.Східна м.Острог Рівненської області, не заглушивши мотору та не вимкнувши фари. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно порушив ПДР України то поліцейський відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" та п. 2.4 ПДР України мав підставу вимагати у водія пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України, а тому вимога посадової особи - відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб є обґрунтованою.

Як встановлено судом, вказана постанова відповідає вимогам ст.ст.252, 258, 276, 283 КУпАП, містить необхідні реквізити та її обґрунтованість підтверджується дослідженими судом доказами.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а інспектор поліції при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів докази, надані стороною відповідача, позивачем суду не надано.

Слід відмітити, що у відповідності до ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З урахуванням наведеної норми адміністративне стягнення згідно з оскаржуваною постановою накладено в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП.

Провадження по справі, процесуальні документи, вид покарання (розмір штрафу призначений в межах санкції статті), не суперечать діючому законодавству, а відтак порушень з боку відповідача не встановлено.

Твердження позивача про те, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, спростовуються матеріалами справи та не підтверджені жодним доказом, тоді як правопорушення, вчинені позивачем, підтверджено вищезазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Враховуючи вище викладене, оцінивши всі надані позивачем та відповідачем докази в їх сукупності, встановлені судом обставини вчинення правопорушення, а також те, що факт порушення позивачем Правил дорожнього руху знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про те, що поліцейський ОСОБА_2 при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та при винесенні постанови діяв в повній відповідності до наданих йому повноважень та в межах чинного законодавства, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 222, 245, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 205, 229, 241-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд

ухвалив

у задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області (місцезнаходження: м.Острог, просп.Незалежності, буд.89 Рівненська область, ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.