Справа № 460/1645/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
29 липня 2019 року м. Рівне№460/1645/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головне управління ДФС у Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій,
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головне управління ДФС у Рівненській області, про зобов`язання вчинення певних дій.
Ухвалою суду від 15 липня 2019 року позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався десятиденний строк з дня вручення.
24 липня 2019 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Відповідно до частини восьмої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.
Згідно з частиною другою статті 171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Суд зазначає, що позивачем в повному обсязі були усунені недоліки позовної заяви, однак вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає поверненню позивачу, з огляду на таке.
За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
В свою чергу, за змістом визначення, наведеного в пункті 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Пункт 7 частини першої статті 4 КАС України визначає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
При цьому, право на звернення до суду за своєю суттю не є постійним, оскільки виникає у суб`єкта такого права лише в разі порушення його особистих прав, свобод або законних інтересів, в даному випадку суб`єктом владних повноважень (його посадовою особою).
З огляду на вказане, суд звертає увагу на приписи частини першої статті 45 КАС України, згідно з якими учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Так, частина друга статті 45 КАС України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
Під предметом позову слід розуміти певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої виник спір та позивач просить прийняти судове рішення. Водночас, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Таким чином, вирішуючи питання про відкриття провадження в даній адміністративній справі, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, в наявності права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Із змісту позовних вимог слідує, що позивач просить суд зобов`язати відповідача скасувати поданий самим же позивачем звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (форма № Д5 (річна)) від 9 січня 2019 року як помилково направленого.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позовній заяві вказує, що 9 січня 2019 року ним відповідачу був поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (форма № Д5 (річна)), яким визначено розмір грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску за липень-грудень 2018 року в сумі 4914,36грн. Разом з тим, позивач зазначає, що він є інвалідом третьої групи та в силу вимог чинного законодавства звільнений від обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, а відтак вказаний вище звіт був поданий до контролюючого органу помилково. Позивач вказує, що звертався до відповідача із заявою про скасування звіту, однак отримав відмову.
Суд звертає увагу на те, що в позовній заяві позивачем не ставиться вимога про визнання певних дій, рішень чи бездіяльності відповідача протиправними.
Також, позовна заява не містить вказівки на те, які саме права, свободи або законні інтереси позивача були порушенні відповідачем.
Натоміть, обґрунтування позову зводиться до того, що позивачем помилкового був поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік.
Однак, на переконання суду, прийнявши такий звіт, відповідач не вчинив жодних управлінських функцій щодо позивача, які мали б своїм наслідком порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів останнього, оскільки звіт був сформований та поданий позивачем самостійно та добровільно. Доказів на підтвердження протилежно позивачем до позовної заяви не додано.
Як зазначено вище по тексту ухвали, позивач в позові зазначає, що звертався до відповідача із заявою про скасування помилково поданого звіту на що отримав відмову. Однак, копії такого звернення та відповіді відповідача позивачем до позовної заяви не додані.
Пунктами 1, 2 розділу V Порядку № 435 передбачено, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку. У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.
Тобто, Порядок № 435 передбачає можливість виправлення помилок щодо нарахування сум єдиного внеску шляхом формування та подання нового звіту (наприклад, в даному випадку подання нового звіту з від`ємними значеннями сум єдиного соціального внеску відповідно, тотожним сумам помилково поданого звіту), а не заяви про скасування помилково поданого звіту.
Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про те, що в даному випадку відсутні обставини, які вказують на виникнення між сторонами публічно-правового спору, позаяк на даний момент права позивача не були порушені, що в свою чергу вказує на подання останнім завідомо безпідставного позову та позову за відсутності предмету спору та на підставі пункту 3 частини другої статті 45 КАС України визнається судом зловживанням процесуальними правами.
Відповідно до частини третьої статті 45 КАС України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
За наведених обставин, вказану позовну заяву належить повернути позивачу.
Керуючись статтями 45, 243, 248, 256 КАС України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головне управління ДФС у Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій, - повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Комшелюк Т.О.