Справа № 813/2977/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7181/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Ільчинин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Качур Р.П., суддів Гулика А.Г., Лунь З.І. у м. Львові 10:14, повний текст якої складений 31 травня 2019 року, у справі №813/2977/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Львівського державного університету внутрішніх справ, про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі №813/2977/16 адміністративний позов задоволено.

Львівським апеляційним адміністративним судом за наслідком апеляційного перегляду судового рішення у справі №813/2977/16 за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України ухвалою від 06 квітня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року залишено без змін.

09 квітня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №813/2977/16, встановити Міністерству внутрішніх справ України строк для подання звіту.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року заяву задоволено. Встановлено судовий контроль за виконанням постанови від 17 січня 2017 року у справі 813/2977/16.

Надано Міністерству внутрішніх справ України новий строк для подання звіту про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 у справі № 813/2977/16, а саме, протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою суду законної сили.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, відповідач Міністерство внутрішніх справ України оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зі змісту ухвали про встановлення судового контролю слідує, що суд першої інстанції ставить під сумнів виконання МВС України постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2017. Скаржник вважає, що зазначений висновок суду суперечить нормам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (Порядок №850).

Зазначає, що на виконання судового рішення з урахуванням приписів п.9 Порядку №850 МВС України затверджено висновок ГУ МВС України у Львівській області від 12 червня 2017 року щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Щодо розміру проведених виплат на виконання рішення суду скаржник зазначає, що з урахуванням п.4 Порядку №850 виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Факт належного та повного виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 МВС України підтверджується постановою державного виконавця Рагімової А.Н. від 31.07.2017 про закінчення виконавчого провадження №54129043. Зазначена постанова винесена на підставі п.9 ч.1 ст. 39 «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З урахуванням наведеного, скаржник вважає доведеним факт відсутності обставин протиправності дій з боку МВС України по відношенню до позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників відповідачів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року справі №813/2977/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, яку ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року залишено без змін, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії щодо відмови Міністерства внутрішніх справ України, вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом №15/2-3074 від 12.08.2016, призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

Зобов`язано Львівський державний університет внутрішніх справ повторно скерувати до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджені постановою Кабінету Міністів України від 21.10.2015 №850.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

21.04.2017 на виконання вказаної постанови Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи.

12.06.2017 Головним управлінням МВС України у Львівській області сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 у справі № 813/2977/16, складений на підставі матеріалів працівника поліції ОСОБА_1 , згідно з яким дата виникнення права на отримання грошової допомоги 17.03.2016 позивачу визначено одноразову грошову допомогу у розмірі 275600,00 грн, у графі раніше виплачена сума вказано 72171,00 грн, розмір одноразової грошової допомоги до виплати 203429,00 грн.

31.07.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, ВП № 54129043, з виконання виконавчого листа №813/2977/16, виданого 21.04.2017 Львівським окружним адміністративним судом, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 фактично виплачено 30.01.2018 відповідно до платіжного доручення №6 на суму 203429,00 грн.

Листом від 05.03.2018 МВС України повідомило позивача про те, що на момент виконання рішення суду проведено виплати з урахуванням раніше виплаченої суми.

На звернення відповідача із заявою від 07.05.2018 про виплату йому недоплаченої частини грошової допомоги в сумі 73189,00 грн на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 01.01.2017 у справі №813/2977/16, Міністерством внутрішніх справ України листом від 16.05.2018 повідомлено про нарахування йому одноразової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум, що відповідає вимогам постанови суду і Порядку № 850, про що йому було роз`яснено листом від 05.03.2018. Також проінформовано про закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Позивач, намагаючись домогтися виконання постанови від 17.01.2017, звертався до Генеральної прокуратури України, Заступника прокурора м. Києва, та зі скаргою на дії правоохоронних органів до Печерського районного суду м. Києва.

Невиконання рішення суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили, зумовило звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення судового контролю за його виконанням в порядку, визначеному ст.382 КАС Украни.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів та ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б заповадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З аналізу наведених положень КАС України слідує, що суд наділений правом, під час прийняття постанови у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Також, колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч.1 ст.382 КАС України, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення після ухвалення такого рішення.

Розгляд звіту суб`єкта владних повноважень про виконання ним рішення суду в межах спірних правовідносин зумовлене необхідністю перевірки досягнення мети, задля якої ухвалено судове рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції не допущено порушення вимог ст.382 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у вступній та резолютивній частинах оскаржуваної ухвали суду першої інстанції має місце допущення описки в частині зазначення статусу учасника справи Львівського державного університету внутрішніх справ «третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів» замість вірного «відповідач», що підлягає виправленню відповідно до вимог ст.253 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №813/2977/16 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
Н. В. Ільчишин
Постанова складена в повному обсязі 01.08.2019.