Справа № 825/1468/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1468/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Мідянки А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області в якому просила:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 33773,95 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 2521,06 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 37165 грн.;

- вимогу про сплату боргу від 23.03.2018 року № 9 на суму 36718,29 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій на донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.02.2018 року №9 на суму 5622,12 грн., на загальну суму боргу 115 800,42 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до наказу від 15.12.2017 року № 1988 «Про проведення документальної планової перевірки» та направлень від 26.12.2017 року № 2686, від 05.01.2018 року № 9, виданого Головним управлінням ДФС у Чернігівській області та плану - графіка проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання Головного управління ДФС у Чернігівській області, була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 .

За результатами планової документальної перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області було складено акт планової документальної перевірки від 24.01.2018 № 33/13/ (далі по тексту - акт перевірки), відповідно до якого встановлено наступні порушення:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб - 22 515,97 грн., в тому числі за 2015 рік - 8430,64 грн., за 2016 рік - 14085,33 грн.

- пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиного соціального внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за 2015 рік у розмірі 34,7%) - 19502,89 грн., за 2016 рік у розмірі 22% - 17215,4 грн.

- ст. 187, п.188.1 ст.188, п.193.1 ст.193, п.198.5 ст.198 та п. 200.1 ст.200 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 29 732 грн.

- п.16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2016,84 грн., в т.ч. за 2015 рік на 843,06 грн. та за 2016 рік на 1173,78 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 33773,95 грн., податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 2521,06 грн., податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 37165 грн. (далі по тексту - оскаржувані ППР), а також вимога про сплату боргу від 23.03.2018 року № 9 на суму 36718,29 грн., рішення про застосування штрафних санкцій на донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.02.2018 року №9 на суму 5622,12 грн., на загальну суму боргу 115800,42 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними ППР, вимогою про сплату боргу та рішенням про застосування штрафних санкцій, звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а оскаржувані ППР, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, є законними та правомірними.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджує з висновком суду першої інстанції.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.п. 14.1.80 п. 14.1 ст. 14 ПК України ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки.

При цьому під ідентичними розуміються товари, що мають однакові ознаки з оцінюваними товарами, у тому числі такі, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва (походження); виробник.

Згідно п.п. 14.1.131 п. 14.1 ст. 14 ПК України - однорідні (подібні) товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що не є ідентичними, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, у результаті чого виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення товарів однорідними (подібними) враховуються такі ознаки: якість та ділова репутація на ринку; наявність торговельної марки; країна виробництва (походження); виробник; рік виробництва; новий чи вживаний; термін придатності.

Оскільки лиштва розміру 70*8 в асортименті та лиштва розміру 70*10 в асортименті мають однакові фізичні характеристики (ознака ідентичних товарів) та можуть вважитися комерційно взаємозамінними (ознака однорідних товарів), то під визначення, викладені в пп. 14.1.80 та пп. 14.1.131 п.14.1 ст. 14 ПК України, вони підпадають.

Відповідно до вимог п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

На підставі зареєстрованих податкових накладних, наданих видаткових накладних, оборотних відомостях по реалізації та руху товару за періоди 2015-2016 роки, контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду було реалізовано товари за ціною нижче ціни придбання.

Між тим, податкові накладні на суму перевищення ціни придбання товарів/послуг над фактичною ціною (договірною вартістю) їх постачання, ФОП ОСОБА_1 виписані не були, у зв`язку з чим занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3847,97 грн.

Таким чином, в порушення ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 3847,97 грн. через ненарахування податкових зобов`язань за фактом перевищення ціни придбання товарів/послуг над ціною їх реалізації.

Колегія суддів доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не доведено належними та допустимими доказами заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу .

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувані ППР, вимога про сплату боргу та рішенням про застосування штрафних санкцій, не відповідають вимогам податкового законодавства, а досліджені та оцінені судом докази у справі вказують на їх не обґрунтованість.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 33773,95 грн., податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 2521,06 грн., податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 37165 грн., вимога про сплату боргу від 23.03.2018 року № 9 на суму 36718,29 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій на донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.02.2018 року №9 на суму 5622,12 грн., на загальну суму боргу 115800,42 грн., - винесені відповідачем не у спосіб передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано обґрунтовані доводи винесення оскаржуваних ППР та рішень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано неналежну оцінку дослідженим доказам, прийнято рішення з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити , а рішення першої інстанції скасувати

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 -задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року - скасувати та прийняте нове, яким позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 33773,95 грн.; податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 2521,06 грн.; податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року №9 на суму 37165 грн.; вимогу про сплату боргу від 23.03.2018 року № 9 на суму 36718,29 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій на донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.02.2018 року №9 на суму 5622,12 грн., на загальну суму боргу 115 800,42 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма