Справа № 640/5674/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5674/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря: Чуб Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2019 про часткове задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_2 до (особи, яка може отримати статус учасника справи) Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зеновія Васильовича та від 06.05.2019 про задоволення заяви «Про роз`яснення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2019 про забезпечення адміністративного позову»,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову (до пред`явлення позову) в якій просила - заборонити Голові Державної судової адміністрації України Холоднюку Зеновію Васильовичу вчиняти дії, спрямовані на призначення на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України Кравченко Ольги ОСОБА_3 , зокрема, але не виключно, приймати акт про призначення ОСОБА_1 на посаду, повідомляти центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування про прийняття ОСОБА_1 на роботу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 заяву ОСОБА_2 задоволено частково; вжито заходи забезпечення позову у справі № 640/5674/19 та заборонено Голові Державної судової адміністрації України та/або виконуючим обов`язки Голови Державної судової адміністрації України приймати/видавати акт про призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України; в іншій частині заяви відмовлено.

03.05.2019 Державною судовою адміністрацією подано заяву «Про роз`яснення ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 № 640/5674/19 про забезпечення адміністративного позову», в якій відповідач просив роз`яснити: чи заборонено Голові ДСА України та/або виконуючим обов`язки Голови ДСА України вчиняти дії щодо прийняття/видачі наказу ДСА України про зарахування до штату ДСА України ОСОБА_4 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.05.2019 заяву представника ДСА України «Про роз`яснення ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 у справі № 640/5674/19 про забезпечення адміністративного позову» задоволено; роз`яснено, що заборону прийняття/видання Головою ДСА України та/або виконуючим обов`язки Голови ДСА України акту про призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації, встановлену ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 у справі № 640/5674/19, слід розуміти фактично як заборону Голові ДСА України та/або виконуючим обов`язки Голови Державної судової адміністрації України вчиняти дії щодо прийняття/видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату Державної судової адміністрації України.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ОСОБА_4 подала апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвали суду від 03.04.2019 та 06.05.2019, відмовити в задоволенні заяв про забезпечення позову та роз`яснення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу від 03.04.2019 мотивована тим, що зі змісту та суті заяви про забезпечення позову вбачається, що заявлене в ньому прохання спрямоване на запровадження судової заборони Голові ДСА України та/або виконуючим його обов`язки приймати/видавати акт про призначення ОСОБА_4 на посаду першого заступника Голови ДСА України.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_2 просила, а суд ухвалою від 03.04.2019 фактично зупинив виконання рішення Вищої ради правосуддя № 294/0/15-19 від 31.01.2019 «Про призначення ОСОБА_4 », що прямо заборонено п. 1 частини 3 статті 151 КАС України.

Також, апелянт вважає, що судом порушено частину другу статті 152 та частину сьому ст. 154 КАС України, оскільки заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу; обраний судом спосіб забезпечення позову підміняє собою розгляд справи по суті, в якому відсутній апелянт, як особа проти якої фактично направлений цей позов; ухвала постановлена з порушенням п. 3 частини першої статті 152, частини шостої статті 154, п. 3 частини першої статті 248 КАС України, оскільки є необґрунтованою; судом помилково при постановленні оскаржуваної ухвали застосовано п. 1 та 2 частини другої ст. 150 КАС України, оскільки в оскаржуваній ухвалі не зазначено з яким ймовірно позовом буде звертатись заявник, який предмет цього позову і які позовні вимоги.

Крім того, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції помилково застосовано частину четверту статті 78 КАС України, статтю 13 Європейської конвенції з прав людини, Рекомендації N R (89) про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення Європейського Суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» інші рішення Європейського суду з прав людини, які розкривають зміст поняття: «Ефективний засіб юридичного захисту», рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30.01.2003 у справі 1-12/2003, рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

В обґрунтування апеляційної скарги на ухвалу від 06.05.2019 скаржником зазначено, що суд фактично змінив зміст ухвали про забезпечення позову від 03.04.2019 з заборони призначати на заборону вчиняти дії щодо видачі наказу про зарахування до штату ДСА, чим порушив приписи статті 254 КАС України. Крім того, наголошено, що у випадку скасування ухвали суду від 03.04.2019 про забезпечення позову, ухвала про її роз`яснення від 06.05.2019 також підлягає скасуванню.

У судове засіданні - 22.07.2019 з`явились ОСОБА_1 , її представник, а також представник позивача.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, згідно з заявою, може істотно ускладнити поновлення прав та інтересів Заявника. На думку суду першої інстанції обраний захід забезпечення позову є розумним та адекватним, а також таким, що забезпечить збалансованість інтересів сторін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, за результатами конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя переможцем конкурсу на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України визначено ОСОБА_2 , другим за результатами конкурсу кандидатом на зайняття цієї посади визначено ОСОБА_1 (протокол засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя № 3 від 02.02.2018).

Проте рішенням Вищої ради правосуддя № 1530/0/15-18 від 24.05.2018 ОСОБА_2 відмовлено у призначенні на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України на підставі того, що вона належить до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені ч. 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Між тим, рішенням Вищої ради правосуддя № 294/0/15-19 від 31.01.2019 призначено ОСОБА_4 на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України з дати початку фактичного виконання нею посадових обов`язків строком на п`ять років з оплатою праці відповідно до законодавства.

При прийнятті рішення ВРП про відмову у призначенні на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України відносно ОСОБА_2 проводилась спеціальна перевірка, що передбачена Законом України «Про запобігання корупції», за результатами якої складено довідку. Відповідно до довідки про результати спеціальної перевірки, за записом у трудовій книжці встановлено, що ОСОБА_2 належить до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою ст. 1 Закону України «Про очищення влади». В процесі складання довідки про результати спеціальної перевірки ВРП було взято до уваги відповіді органів державної влади про надання відомостей стосовно ОСОБА_2 .

Так, листом Мін`юсту за № 7509/3142-26-18/13.1 від 27.02.2018 «Щодо дотримання вимог Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_2 » визначено, що вона відповідає критерію очищення влади, передбаченому п. 3 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади». В зазначеному листі міститься посилання на Звіт про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС норм Закону України «Про очищення влади» від 20.10.2015, відповідно до якого довідка про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» відносно ОСОБА_2 від 27.08.2015 не відповідає вимогам закону, а до ОСОБА_2 застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» на підставі її відповідності критеріям, визначеним у частині другій статті 5 вказаного Закону.

Позивач оскаржила вказані лист та звіт відповідача в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2018, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі № 826/12446/18 визнано протиправним та скасовано рішення у формі Листа Міністерства юстиції України за №7509/3142-26-18/13.1 від 27.02.2018 «Щодо дотримання вимог Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_2 »; визнано протиправним та скасовано рішення у формі Звіту про результати проведення перевірки щодо виконання Державної фіскальною службою норм Закону України «Про очищення влади» від 20.10.2015 в частині, яка стосується ОСОБА_2 . Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 відкрито касаційне провадження.

Також, ОСОБА_2 оскаржила до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду рішення ВРП № 1530/0/15-18 від 24.05.2018 та ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 9901/648/18.

Тобто, як встановлено судом, на момент прийняття рішення про вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 в судовому порядку оскаржені, як рішення Вищої ради правосуддя № 1530/0/15-18 від 24.05.2018 про відмову в призначенні її на посаду, так і підстави, що були покладені в основу даного рішення. Судовий розгляд не завершений.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З вказаної норми слідує, що метою забезпечення позову є ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів саме позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В даному випадку, за конкурсом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були кандидатами на зайняття однієї вакантної посади - першого заступника Голови Державної судової адміністрації України. За результатами конкурсу обидві успішно його пройшли, та переможцем конкурсу визначено ОСОБА_2 , а другим за результатами конкурсу кандидатом на зайняття цієї посади визначено ОСОБА_1 .

Вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 обґрунтоване неможливістю поновлення її права бути призначеною на посаду першого заступника Голови ДСА України у разі призначення (зарахування в штат) ОСОБА_4 , оскільки чинне законодавство не передбачає таких підстав звільнення вже призначеного державного службовця.

Відповідно до частини першої ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з частини першої ст. 29 Закону України «Про державну службу» другий за результатами конкурсу кандидат на зайняття вакантної посади державної служби має право на призначення на таку посаду протягом одного року з дня проведення конкурсу, якщо посада стане вакантною, а також у разі, якщо переможець конкурсу відмовився від зайняття посади або йому відмовлено у призначенні на посаду за результатами спеціальної перевірки.

Вищою радою правосуддя прийнято рішення про відмову у призначенні на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України, та в свою чергу прийнято рішення про призначення ОСОБА_4 на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України, яка була другим за кандидатом на зайняття цієї посади.

В той же час, відповідно до ст. 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України »Про очищення влади».

Разом із тим, відповідно до п. 1 частини першої ст. 88 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Однак, ОСОБА_2 має статус переможця конкурсу щодо якої прийнято рішення про відмову у призначенні на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України (рішення та підстава прийняття такого рішення оскаржуються в судовому порядку) та на даний час на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України не призначалась.

Тому, у разі встановлення судами факту не належності ОСОБА_2 до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою ст. 1 Закону України «Про очищення влади», скасування рішення Вищої ради правосуддя № 1530/0/15-18 від 24.05.2018, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України (оскаржуються у Касаційному адміністративному Суді у складі Верховного Суду), законних підстав для припинення державної служби ОСОБА_4 у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін у роботодавця не буде, що унеможливить поновлення оспорюваних прав ОСОБА_2 , за захистом яких вона мала намір звернутися та в подальшому звернулась до суду.

Зокрема, вчинення Державною судовою адміністрацією України передбачених чинним законодавством дій щодо прийняття/видачі наказу про зарахування ОСОБА_4 в штат державного органу (складання відповідного акту про призначення на посаду у структурі ДСА України, підготовка відповідного наказу, внесення записів в трудову книжку, повідомлення Державну фіскальну службу України про прийняття нового працівника, тощо), тобто у разі фактичного оформлення відносин публічної служби з ОСОБА_4 , фактично унеможливить захист своїх прав ОСОБА_2 при вступі на посаду державної служби у разі задоволення її позовів, оскільки утвориться новий конфлікт, який не має чітко визначеного законодавством шляху вирішення.

Тому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апелянта про те, що зі змісту та суті заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_2 просила зупинити дію (реалізацію, виконання) положень саме рішення Вищої ради правосуддя № 294/0/15-19 від 31.01.2019 «Про призначення ОСОБА_4 », що по своїй суті прямо заборонено п. 1 частини третьої ст. 151 КАС України є безпідставними, оскільки в резолютивній частині заяви заявлено зовсім інші вимоги, зокрема заборонити вчиняти дії, спрямовані на призначення на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_4 , тобто дії спрямовані на фактичне оформлення відносин публічної служби з ОСОБА_4 , а не зупинення виконання рішення Вищої ради правосуддя. Адже, як уже зазначалось, фактичне оформлення відносин публічної служби з ОСОБА_4 в даному випадку, без вжиття таких заходів, унеможливить захист прав ОСОБА_2 при вступі на посаду державної служби у разі прийняття позитивного рішення Верховним Судом.

Щодо доводів апелянта про те, що судом порушено частину другу статті 152 КАС України, оскільки в заяві про забезпечення позову не зазначено дані про ОСОБА_4 , як особу, що може мати статус учасника справи та відомості про ВРП, як особу, що може мати статус учасника справи, колегія суддів вважає їх безпідставними, так як із заяви вбачається, що особою, яка може отримати статус учасника справи заявник визначив Голову ДСА Холоднюка З.В., тому підстав для залишення без розгляду заяви з цих мотивів у суду першої інстанції не було.

Твердження апелянта про те, що обраний судом спосіб забезпечення позову підміняє собою розгляд справи по суті, в якому відсутній апелянт, як особа проти якої фактично направлений цей позов, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заяву про забезпечення позову подано до пред`явлення позову.

Згідно з частиною другою ст. 153 КАС України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

На виконання вимог п. 3 частини першої ст. 152 КАС України заявник вказала у заяві предмет позову з яким планує звернутись до суду та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Щодо ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.05.2019 про роз`яснення судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі «Про судове рішення в адміністративній справі» в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі. Тобто, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.

Згідно з резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 - заборонено Голові Державної судової адміністрації України та/або виконуючим обов`язки Голови Державної судової адміністрації України приймати/видавати акт про призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України. Також, як вірно відмічає апелянт, у заяві про забезпечення позову заявник просила суд заборонити Голові Державної судової адміністрації України Холоднюку Зеновію ОСОБА_5 вчиняти дії, спрямовані на призначення на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_6 Ольги ОСОБА_3 , зокрема, але не виключно, приймати акт про призначення ОСОБА_1 на посаду, повідомляти центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття ОСОБА_1 на роботу.

Апелянт наполягає на тому, що суд роз`яснюючи, що заборону прийняття/видання Головою ДСА України та/або виконуючим обов`язки Голови ДСА України акту про призначення ОСОБА_4 на посаду першого заступника Голови ДСА України, встановлену ухвалою суду першої інстанції від 03.04.2019, слід розуміти фактично як заборону Голові ДСА України та/або виконуючим обов`язки Голови ДСА України вчиняти дії щодо прийняття/видачі наказу про зарахування ОСОБА_4 до штату ДСА України, - фактично змінив зміст ухвали про забезпечення позову від 03.04.2019, чим порушив приписи ст. 254 КАС України, оскільки акт про призначення на посаду та наказ про зарахування до штату не є тотожними. Та обставина, що Голова ДСА та/чи його заступники не мають повноважень на прийняття/видачу акту про призначення на посаду Першого заступника Голови ДСА України, а можуть лише прийняти наказ про зарахування його до штату є самостійною підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 апеляційним судом.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до частини шостої ст. 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 Голова Державної судової адміністрації України має заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади Вищою радою правосуддя відповідно до законодавства про державну службу.

Згідно з частиною другою ст. 31 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 рішення про призначення приймається:

1) на посаду державної служби категорії «А» - суб`єктом призначення, визначеним Конституцією та законами України, у порядку, передбаченому Конституцією України, цим та іншими законами України;

2) 2) на посади державної служби категорій «Б» і «В» - керівником державної служби.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» в акті про призначення на посаду зазначаються: 1) прізвище, ім`я, по батькові особи, яка призначається на посаду державної служби; 2) займана посада державної служби із зазначенням структурного підрозділу державного органу; 3) дата початку виконання посадових обов`язків; 4) умови оплати праці.

Акт про призначення на посаду може містити також такі умови та зобов`язання: 1) строк призначення (у разі строкового призначення); 2) строк випробування (у разі призначення з випробувальним строком); 3) обов`язок державного органу забезпечити державному службовцю можливість проходження професійного навчання, необхідного державному службовцю для виконання своїх посадових обов`язків.

В ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 щодо часткового забезпечення позову зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя № 294/0/15-19 від 31.01.2019 призначено ОСОБА_4 на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України з дати початку фактичного виконання нею посадових обов`язків строком на п`ять років з оплатою праці відповідно до законодавства, тобто судом не заперечувався факт наявності акту ВРП про призначення на посаду апелянта. В ухвалі з посиланням на п. 19 частини першої ст. 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», частини шостої ст. 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено - так як заступник (перший заступник) Голови ДСА України є працівником ДСА України, то відповідно після прийняття ВРП рішення про призначення певної особи на посаду заступника (першого заступника) Голови ДСА України, Голова ДСА України відповідно до своїх повноважень в площині проходження державної служби, як керівник ДСА України, видає відповідні акти про безпосереднє призначення такої особи на вказану посаду у структурі ДСА України.

Так, у відповідності до частини другої ст. 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно з п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінюстом, Міністерством праці України, Мінсоцзахистом № 58 від 29.07.1993 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що такі дії як фактичний допуск до роботи, включення до штату, внесення запису до трудової книжки, оформлення особової справи, повідомлення фіскальної служби тощо, документально оформлюють вступ на державну службу, який здійснюється на підставі раніше виданого акту про призначення на посаду - рішення Вищої ради правосуддя № 294/0/15-19 від 31.01.2019.

Однак, звертає увагу, що із правового аналізу мотивувальної частини ухвали про часткове забезпечення позову вбачається, що судом першої інстанції фактично вжито заходи забезпечення шляхом заборони Голові ДСА України та/або виконуючим обов`язки Голови ДСА України вчиняти дії щодо прийняття/видачі наказу ДСА України про зарахування до штату ДСА України ОСОБА_1 , оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_4 призначено на посаду на підставі акту про призначення та відмічено, що заступники Голови ДСА України призначаються на посаду Вищою радою правосуддя відповідно до законодавства про державну службу.

Крім того, у самій заяві про забезпечення позову, яка частково задоволена судом першої інстанції зазначено, що саме у разі фактичного оформлення відносин публічної служби з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 буде позбавлена можливості захисту своїх прав на вступ на посаду державної служби у разі прийняття позивного рішення Верховним Судом.

Тому, колегія суддів вважає, що роз`яснюючи ухвалу суду від 03.04.2019 шляхом заборони Голові ДСА України та/або виконуючим обов`язки Голови ДСА України вчиняти дії щодо прийняття/видачі наказу про зарахування ОСОБА_4 до штату ДСА України суд усував недоліки, які полягали в усуненні неясності і викладення ухвали суду у більш ясній і зрозумілій формі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2019 та 06.05.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29.07.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Є.І. Мєзєнцев