Справа № 140/281/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5875/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

суддя у І інстанції Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 11 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС) № Ф-1071-54 У від 12 листопада 2018 року про сплату заборгованості з єдиного внеску в сумі 15819,53 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 140/281/19 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки адвокатська діяльність позивачки зупинена, то вона не вважається працюючою, не здійснює підприємницьку діяльність, тобто не є самозайнятою особою, а отже не отримує прибуток від адвокатської діяльності. Тому суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску протягом строку зупинення її права на заняття адвокатською діяльністю.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДФС, яке просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що ОСОБА_1 не було дотримано законодавчо встановленої процедури зняття з обліку, що позбавило її права нездійснювати сплату єдиного внеску як особи, що проводить незалежну професійну діяльність в якості адвоката. Оскільки позивачка продовжує перебувати на обліку в контролюючому органі, то зобов`язана сплачувати єдиний загальний внесок на загальних підставах.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, згідно із даними Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1 . зареєстрована адвокатом відповідно до рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 серпня 1995 року № 24, про що їй видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 31 серпня 1995 року № 138.

З 20 травня 2014 року адвокатську діяльність позивачки було зупинено на підставі заяви у відповідності до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У подальшому ОСОБА_1 працювала консультантом міського голови виконавчого комітету Ковельської міської ради, начальником реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області, а з 17 квітня 2015 року працює начальником відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

12 листопада 2018 року ГУ ДФС відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було сформовано та направлено на адресу позивачки вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1071-54 У на суму 15819,53 грн.

Не погодившись із вказаною вимогою контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки), позивачка оскаржила її до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ) регламентовано порядок обчислення і сплати єдиного внеску.

Відповідно до приписів частин 2, 3 статті 9 Закону № 2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 цього ж Закону встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Статтею 4 Закону № 2464-VІ визначено перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії. При цьому особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону віднесені до платників єдиного внеску.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування необхідними умовами є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності, а також отримання від такої діяльності доходу. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише засвідчує право особи на здійснення незалежної професійної адвокатської діяльності, однак не свідчить про її реальне здійснення.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону № 5076-VI передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини 3 статті 31 Закону № 5076-VI).

Разом із тим, положеннями статті 32 Закону № 5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 5 статті 31 Закону № 5076-VI передбачено, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

На переконання апеляційного суду, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю. При цьому правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, а наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі.

Тому дія приписів Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Виходячи з наведеного слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивачки обов`язку сплати єдиного соціального внеску протягом строку зупинення її права на заняття адвокатською діяльністю.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 140/281/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор