Справа № 824/848/18-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/848/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

31 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Галини Миколаївни, управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування пунктів акту та рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до заступника начальника управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М., управління Держпраці у Чернівецькій області (далі управління Держпраці) в якому просив:

- у акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЧВ-231/18/321/НД/АВ від 05.05.2018 р., визнати протиправними та скасувати у розділі ІІІ "Опис виявлених порушень" п. 1 найменування нормативно-правового акта, вимоги якого порушено із зазначенням статті (частини, пункту, підпункту, абзацу), згідно детального опису виявленого порушення ОСОБА_1 . ч. 3 ст. 24 КЗпП України;

-визнати протиправними та скасувати п. 2 акту, згідно детального опису якого ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 115, 116 КЗпП України;

-визнати протиправними та скасувати п. 3 акту, згідно детального опису якого ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 5 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці";

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076 від 16.05.2018 р., згідно з якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 111690,00 грн;

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018 р., згідно з якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 37230,00 грн;

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/ЗБ-3ФС/078 від 16.05.2018 р., згідно з якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 11169,00 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року позов задоволено частково:

-визнано протиправною та скасовано постанову уповноваженої посадової особи Управління Держпраці у Чернівецькій області №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076 від 16.05.2018;

-визнано протиправною та скасовано постанову уповноваженої посадової особи Управління Держпраці у Чернівецькій області №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В решті позову відмовлено.

В обгрунтуванні апеляційної скарги Управлінням Держпраці стосовно постанови №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076 від 16.05.2018 зазначено, що головною умовою для укладення цивільно-правового договору є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення цивільно-правових обов`язків сторін.

Однак, ОСОБА_2 не бажав укладати цивільно-правову угоду, а хотів укласти трудовий договір, що зокрема підтверджується заявою останнього до поліції, в якій вказано, що офіційно трудовий договір між ним та ФОП ОСОБА_1 укладений в письмовій формі 04.04.2018, а фактично з усної домовленості з роботодавцем він почав працювати водієм з 10.06.2017 по 18.11.2017.

Вказане підтвердив і ФОП ОСОБА_1 в протоколі допиту, в якому зазначено, що до укладення договору ОСОБА_2 працював у нього і здійснював ремонт автомобіля, за що отримав заробітну плату в сумі 3000 грн.

Також апелянт вказав, що заробітна плата ОСОБА_2 за твердженням дружини останнього за період з 10.06.2017 по 18.11.2017 склала 7000 грн., а не 3000 грн., що значно перевищує суму правочину, передбачену ст.208 ЦК України.

Крім того, скаржник звернув увагу, що недодержання письмової форми укладення цивільно-правового договору має наслідком його недійсність.

Щодо постанови №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018 скаржник вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що для новоприйнятих працівників базовим місяцем є місяць підвищення (встановлення) тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Тобто, для ОСОБА_3 базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації є серпень 2017, коли у підприємця офіційно з`явилась посада водія, а не листопад 2017-місяць прийому його на роботу.

01 липня 2019 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

До початку розгляду справи від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відстуності.

Від управління Держпраці на електронну пошту суду надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи до 15 днів, мотивоване тим, що один із представників відповідача знаходиться в відпустці, а інший задіяний в судовому засіданні по справі №0940/2380/18.

Колегія суддів вказане клопотання залишила без розгляду, зважаючи на наступне.

Положеннями п.п. 2.2.7. п. 2.2 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174 встановлено, що надсилання офіційного листа електронною поштою здійснюється за умови реєстрації документа та запису вихідного реєстраційного номера і дати документа у файл, що відповідає конкретному документу. Електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом.

Відповідно до п.п.2.2.18. п.2.2 Інструкції для підтвердження офіційного статусу документів, отриманих електронною поштою, не скріплених електронно-цифровим підписом, або отриманих каналами факсимільного зв`язку, повинні бути надані (надіслані) їх оригінали.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" від 22 травня 2003 року № 852-IV електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

За приписами ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22 травня 2003 року № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Положеннями ч. 2 ст. 167 КАС України визначено, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Як встановлено зі змісту клопотання відповідача, останнє не підписане електронно-цифровим підписом у встановленому законом порядку. На підтвердження зазначеного, головним спеціалістом відділу надання інформаційних послуг, руху адміністративних справ та діловодства суду Друзь Ю.О. складено відповідну довідку.

Таким чином, зважаючи на те, що клопотання не містить електронного цифрового підпису, тобто подано без додержання вимог ч.1 ст.167 КАС України, останнє підлягає залишено без розгляду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу управління Держпраці на слідуюче.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Так, дану справу призначено до апеляційного розгляду ухвалою суду від 24.06.2019, яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана відповідачем 09.07.2019. Тобто, останньому більш ніж за два тижні було відомо про дату розгляду даної справи, а отже він мав достатньо часу на вжиття заходів щодо забезпечення участі представника у судовому засіданні на вказану дату, а також для завчасного подання заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату, однак жодного із вказаних заходів не вжив, а лише подав заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції, поза межами строку, встановленого ч.7 ст.195 КАС України та повідомив у день розгляду справи про неможливість забезпечення участі у розгляді справи представника.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 14.09.2000 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до відомостей, які містяться у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач здійснює наступні види діяльності: код КВЕД 25.62-механічне оброблення металевих виробів; код КВЕД 45.20-технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; код КВЕД 47.11-роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; код КВЕД 49.31 - пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; код КВЕД 49.39- інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у.; код КВЕД 49.41-вантажний автомобільний транспорт; код КВЕД 77.11-надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (основний); код КВЕД 77.12-надання в оренду вантажних автомобілів.

13.04.2018 р. громадянин ОСОБА_5 звернувся на Урядову "гарячу лінію" 1545, http://ukc.gov.ua про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 його права на отримання заробітної плати.

На підставі вказаного звернення управлінням Держпраці видано наказ №199 від 26.04.2018 "Про проведення інспекційного відвідування", відповідно до п. 1 якого наказано головному державному інспектору відділу питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Чернівецькій області Попович А.О. в межах наданих повноважень здійснити інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю в частині трудових відносин, оплату праці, мінімальних гарантій в оплаті праці, робочий час та відпочинку у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 тривалістю два робочих дні з 02.05.2018 по 03.05.2018.

На підставі наказу №199 від 26.04.2018 сформовано направлення від 26.04.2018 р. №04-075 на проведення інспекційного відвідування позивача.

02.05.2018 Попович А.О. у присутності ОСОБА_1 та секретаря виконавчого комітету Івановецької сільської ради Білоткач М.М. здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів, інспектором праці складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ЧВ-231/18/321/НД від 02.05.2018.

У зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю та не можливості проведення інспекційного відвідування 02.05.2018 інспектором праці Попович А.О. складено вимогу про поновлення документів, відповідно до якого зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у строк до 04.05.2018 надати документи необхідні для проведення інспекційного відвідування.

05.05.2018 р. інспектором праці Попович А.О. на підставі службового посвідчення №321 проведено інспекційне відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про що складено акт №ЧВ-231/18/321/НД/АВ від 05.05.2018.

Під час інспекційного відвідування виявлено наступні порушення:

-ст. 24 КЗпП України- ОСОБА_5 (з 10.06.2017 по 03.08.2017) був допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу;

-ст.ст. 115, 116 КЗпП України - під час проведення інспекційного відвідування позивачем не надано жодних юридично підтверджуючих документів щодо виплати заробітної плати водію ОСОБА_5 за період роботи з 04.08.2017 по 15.11.2017. Станом на 04.05.2018 р. заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_5 становить 9247,78 грн (в т.ч. за серпень 2017 року - 2263,93 грн., за вересень 2017 р. - 2576,00 грн., за жовтень 2017р. - 2576,00 грн., за листопад 2017 року - 1831,85 грн.);

- ч. 5 ст.95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці"-у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до серпня 2017 року "офіційно" найманих працівників не було, а новостворена посада водія введена в серпні 2017 року. Тобто, базовий місяць для проведення індексації заробітної плати найманим працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 буде місяць створення нової посади-серпень 2017 р. Уперше право на індексацію зарплати працівника виникає у грудні 2017 р. Коефіцієнт індексації склав 3,2%. У грудні 2017 року водій ОСОБА_3 згідно табелю відпрацювання робочого часу відпрацював 2 робочі дні. За відпрацьований час йому нарахована заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. Індексація заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу ОСОБА_3 не нараховувалася і не виплачувалася;

-пункт 2 розділ II та п.7 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100-в ході інспекційного відвідування встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за не використані дні відпустки проводиться виходячи з виплат за фактичний час роботи з дати прийняття працівника на роботу по дату звільнення працівника з роботи з урахуванням святкових днів. Зокрема, при обчисленні середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані дні відпустки працівнику ОСОБА_5 розрахунок проведено з урахуванням нарахованої заробітної плати за відпрацьований період з 04.08.2017 р. по 15.11.2017 р. шляхом ділення на загальну кількість календарних днів за відпрацьований період з урахуванням святкових, а саме: серпень 2017 р. - 27 календарних днів, вересень 2017 р. - 30 календарних днів, жовтень 2017 р. - 31 календарний день, листопад 2017 р. - 15 календарних днів.

05.05.2018 інспектором праці Попович А.О. складено протокол про адміністративне правопорушення №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПП передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП та припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П.

16.05.2018 заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 05.05.2018 №ЧВ-231/18/321/НД/АВ винесено постанови про накладення штрафів уповноваженими посадовими особами:

-№ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076, якою накладено штраф на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111690,00 грн.;

-№ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077, якою накладено штраф на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 37230,00 грн.;

-№ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/3Б-ФС/078, якою накладено штраф на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 11169,00 грн.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваних постанов №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076 та №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. №877-V .

Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль)-діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом

Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації (ст. 2 Закону №877-V).

Частиною 1 ст.259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі - Положення №96) визначено, що державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п.п. 6 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право проводити безперешкодно перевірки в адміністративних приміщеннях робочих органів виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування) з питань призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, ознайомлюватися під час проведення перевірок з відповідними інформацією, документами і матеріалами та отримувати від фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування необхідні для виконання повноважень Держпраці копії або витяги з документів.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями (п. 8 Положення №96).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 ( далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Згідно з п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Відповідно до п. 4 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У силу п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Надаючи правову оцінку постанові №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076 від 16.05.2018, якою на позивача накладено штраф у розмірі 111690,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, в процесі інспекційного відвідування з первинних документів встановлено, що згідно наказу №1 від 04.08.2017 трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_5 укладено з 04.08.2017. Повідомлення про прийняття працівника на роботу подано до органів ДФС 03.08.2017.

Із матеріалів, наданих Кельменецьким відділенням поліції слідує, що до них звернувся громадянин ОСОБА_5 із заявою про вчинення злочину щодо невиплати йому заробітної плати за час роботи у ФОП ОСОБА_1 з 10.06.2017 по 18.11.2017. В заяві вказав, що офіційно трудовий договір між ним та підприємцем укладено в письмовій формі 04.08.2018 р., а фактично, згідно усної домовленості між ними та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявник почав працювати у останнього водієм з 10.06.2017 і працював по 18.11.2017.

За період роботи підприємець не виплатив йому 27000,00 грн. заробітної плати.

Так, 11.02.2018 р. ОСОБА_5 був допитаний як потерпілий і в протоколі допиту вказав аналогічну інформацію тільки викладену більш детально. А саме, зазначив, що з 10.06.2017 займався ремонтом вантажного автомобіля ОСОБА_1 та детально зазначив, яку роботу і в які дні здійснював у підприємця.

При цьому, 22.02.2018 як свідок був допитаний ФОП ОСОБА_1 , який в протоколі допиту підтвердив, що ОСОБА_5 до укладення договору працював у нього і здійснював ремонт автомобіля, і він виплатив ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 3000,00 грн. Також вказав, яку роботу здійснював у нього скаржник і суми коштів, що він йому виплачував в період роботи по листопад 2017 включно.

18.01.2018 за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 , старшим дільничним офіцером поліції Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Швецом С.В. прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення ОСОБА_5 . Вказане рішення оформлене у вигляді Висновку перевірки розгляду заяви ОСОБА_5 і затверджено начальником Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області.

У вказаному висновку зазначено, що згідно пояснень ОСОБА_1 , 10.06.2017 р . до нього на роботу прийшов ОСОБА_5 1958 року народження, мешканець АДРЕСА_2 , який допомагав ремонтувати автомобіль та в подальшому мав керувати вказаним автомобілем, як водій.

Крім цього, для ознайомлення наданий документ, виданий Сокирянським районним центром зайнятості, а саме-корінець направлення на працевлаштування на вільне робоче місце №0001001 від 26.06.2017. Згідно даного корінця фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняв ОСОБА_5 водієм автотранспортного засобу з 10.07.2017 (наказ (трудовий договір) від 30.06.2017 р. №2).

В ході інспекційного відвідування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 запропоновано надати письмові пояснення щодо роботи у нього ОСОБА_5 з червня по листопад 2017 року включно. В письмовому поясненні зазначив, що помилково вказав невірну дату прийняття на ОСОБА_5 на роботу, оскільки на той момент не мав біля себе ніяких документів.

На підставі наведеного, відповідач прийшов до висновку, що ОСОБА_5 (з 10.06.2017 по 03.08.2017) був допущений позивачем до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Статтею 4 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.92 р. №2694-ХІІ (далі - Закон №2694-ХІІ) визначено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 р. №5067-VI (далі - Закон №5067-VI) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами п. 6 ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ст. 24 КЗпП України, згідно порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" на роботодавця покладено обов`язок повідомлення про прийняття працівника на роботу місцевий орган Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Ч. 1, 2 та 4 ст. 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

-фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

-порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

-недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

-недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні-у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини,-у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим- сьомим цієї частини,-у розмірі мінімальної заробітної плати.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір-домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ст. 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, з наведених норм вбачається, що трудовий договір-це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2017 ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного центру зайнятості із заявами про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю та про надання (поновлення) статусу безробітного.

Із інформації наданої центорм зайнятості вбачається, що ОСОБА_5 відвідував центр зайнятості з 10.04.2017 р. по 03.07.2017 р. включно та в період з 18.01.2017 по 16.07.2017 отримував допомогу по безробіттю.

Відповідно до корінця направлення на працевлаштування від 26.06.2017 на вільне робоче місце ОСОБА_5 прийнято на робоче місце-водій автотранспортних засобів з 10.07.2017, наказ (трудовий договір) від 30.06.2017 р. №2.

Наказ від 30.06.2017 р. №2 в матеріалах справи відсутній. При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач заперечував щодо проставлення підпису в корінці направлення на працевлаштування та стверджував, що такого наказу про прийняття на роботу ОСОБА_5 не видавав.

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що починаючи з 10.06.2017 надавав ОСОБА_1 послуги щодо ремонту вантажного автомобіля та причепів, а також -водія. В цей час він не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку працював та сам організовував свою роботу. Між ним та позивачем існувала домовленість про оплату за надані послуги у розмірі 250 грн. в день.

Вказана обставина не заперечувалася позивачем.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору від 04.08.2017 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено трудовий договір з метою надання послуг водія на строк з 04.08.2017 по 10.02.2018, заробітна плата склала 3200 грн.

При цьому, згідно довідки Сокирянського районного центру зайнятості від 02.01.2018, виданої ОСОБА_5 , останній з січня 2017 року по липень 2017 включно, отримував допомогу по безробіттю.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено допущення позивачем громадянина ОСОБА_5 в період з 10.06.2017 по 03.08.2017 до роботи яка вимагала укладення трудового договору та не наведено жодного доказу, який би свідчив про те, що громадянин ОСОБА_5 в цей період здійснював роботи за трудовим договором.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно відхилено посилання відповідача на корінець направлення на працевлаштування, оскільки матеріалами справи не підтверджується видання позивачем наказу на працевлаштування ОСОБА_5 .

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та наявні у справі докази, колегія суддів вважає обгрунтованою позицію суду першої інстанції, що висновки зазначені у акті інспекційного відвідування №ЧВ-231/18/321/НД/АВ від 05.05.2018 щодо допуску до роботи громадянина ОСОБА_5 без укладення трудового договору, не відповідають фактичним обставинам та дослідженим доказам по справі, а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076 від 16.05.2018 р. є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018 р., якою на позивача накладено штраф у розмірі 37230 грн., колегія суддів вказує на наступне.

За змістом вищезазначеної постанови, у ФОП ОСОБА_1 до серпня 2017 "офіційно" найманих працівників не було, а новостворена посада водія введена в серпні 2017 року. Тобто, базовий місяць для проведення індексації заробітної плати найманим працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 буде місяць створення нової посади - серпень 2017 р. Уперше право на індексацію зарплати працівника виникає у грудні 2017 року. Коефіцієнт індексації склав 3,2%. В грудні 2017 р. водій ОСОБА_3 згідно табелю відпрацювання робочого часу відпрацював 2 робочі дні. За відпрацьований робочий час йому нарахована заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. Індексація заробітної плати пропорційно відпрацьованого часу ОСОБА_3 не нараховувалася і не виплачувалася, що є порушенням ч.5 ст.95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці".

Абзацом абз. 5 ч.1 ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-ІІІ передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Згідно ч. 2 ст. 19 вказаного Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За змістом ч. 5 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку та в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством відповідно.

За приписами ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Положеннями п. 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, із змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078) передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

Пунктом 4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

Механізм проведення індексації у разі підвищення грошових доходів визначено положеннями п. 5 Порядку №1078. Зокрема, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Згідно приписів п. 10-2 Порядку №1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

З аналізу вищенаведених норм, очевидним є висновок, що об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Як вбачається із наданих ФОП ОСОБА_1 трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, позивачем укладено трудові відносини з наступними працівниками:

- 04.08.2017 з ОСОБА_5 з метою надання послуг водія на невизначений строк з 04.08.2017 , заробітна плата склала 3200,00 грн;

- 01.11.2017 з ОСОБА_3 з метою надання послуг водія на невизначений строк з 01.11.2017, заробітна плата склала 3200,00 грн.

Відповідно до відомості про нарахування та виплату заробітної за серпень 2017 позивачем нараховано працівнику ОСОБА_5 - 2263,93 грн. заробітної плати. У листопаді 2017 ОСОБА_5 нараховано 1831,35 грн. заробітної плати, ОСОБА_9 - 381,51 грн., ОСОБА_3 - 2576,00 грн. Відомості підписані ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , підпис ОСОБА_5 -відсутній.

Згідно відомості про нарахування та виплату заробітної плати у грудні 2017 ОСОБА_3 нараховано 366,02 грн.

Відповідно до відомості на виплату грошей №7 за грудень ОСОБА_3 здійснено виплату 366,02 грн. заробітної плати.

Дослідженням табелю робочого часу за грудень 2017 р. встановлено, що ОСОБА_3 відпрацював у грудні 2 дні, сума нарахування заробітної плати склала 456,91 грн.

Оскільки ОСОБА_3 був прийнятий на роботу з 01.11.2017 р., базовим місяцем у даному випадку є листопад 2017 р. Відтак, відповідно до таблиці величин приросту індексу споживчих цін за грудень 2017 р., коефіцієнт індексації складає 0,00 %, а сума індексації - 0,00 грн.

З огляду на зазначене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018 прийнята відповідачем без врахування вищенаведеного, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач під час проведення позапланового заходу, а саме інспекційного відвідування господарської діяльності позивача та прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018, вийшов за межі з`ясування питань, які стали підставою позапланового інспекційного відвідування господарської діяльності позивача. Зокрема, інспекційне відвідування позивача мало проводитись відповідачем тільки в межах звернення ОСОБА_5 на Урядову "гарячу лінію".

Положеннями ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваних постанов №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/1ПТ/ТД-1ФС/076 та №ЧВ-231/18/321/НД/АВ/П/2ПТ/МГ-2ФС/077 від 16.05.2018.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 44,72, 77, 167, 205, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.