Справа № 400/787/19
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/787/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Запорожана Д.В.

суддів Джабурія О.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у вищенаведеній справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року вищенаведену апеляційну скаргу було залишено без руху, у зв`язку з тим, що її було оформлено з порушенням вимог п. 6 ч. 2 ст. 296 КАС України.

Апелянтом не було зазначено підстави апеляційного перегляду, у розумінні норм п. 6 ч. 2 ст. 296 КАС України.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 296 КАС України передбачено, що в апеляційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Ця норма встановлює підстави, за якими суд апеляційної інстанції може прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відтак суд не може зробити це на власний розсуд.

Варто зазначити, що стосовно підстав апеляційного оскарження, неправильність чи неповнота «дослідження доказів» і «встановлення обставин» у справі та «застосування норм права» вжито сполучники і/та.

Отже, для прийняття апеляційної скарги до розгляду вона повинна містити логічно пов`язані дані про неправильність чи неповноту застосування норм права, встановлення обставин у справі та дослідження доказів.

Або самостійне посилання на неправильність застосування норм права.

Тобто, апелянт повинен чітко вказати конкретну норму права, обставини, що вона встановлює та докази якими зазначені обставини повинні підтверджуватися.

Неправильним застосуванням норм права вважається неправильне тлумачення Закону, або застосування Закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування Закону, який підлягав застосуванню.

При цьому недостатньо лише формально зазначити в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції було неправильно/неповно досліджено докази, встановлено обставини справи чи застосовано норми права.

Тобто, вищенаведені підстави апеляційного оскарження викладаються в апеляційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку, обставинами, що були встановлені судом та на підставі яких доказів.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом першої інстанції було неправильно застосовано, які саме обставини наведеної норми права було неправильно встановлено, та які саме докази було неправильно чи неповно досліджено, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, встановленні обставин чи дослідженні доказів та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, встановлюватися обставини чи досліджуватися докази у справі.

Вищенаведених вимог, у даній справі апелянт не дотримався.

В первинній апеляційній скарзі апелянт просто виклав заперечення по суті позову, а уточнена апеляційна скарга містить ті ж самі недоліки.

Так у п. 1, 3 апеляційної скарги не зазначено конкретного висновку суду, що оскаржується, із одночасним чітким зазначенням норм права (пункт, частина, стаття, назва), які застосовані судом при прийнятті відповідного висновку, які саме обставини наведеної норми права було неправильно встановлено, та на підставі яких доказів.

Також, не обґрунтовано у чому полягає помилка суду при застосуванні певної норми права, встановленні обставин чи дослідженні доказів та як, на думку апелянта, відповідна норма повинна застосовуватися, встановлюватися обставини чи досліджуватися докази у справі.

Замість вищенаведених вимог Закону апелянт обмежився описанням деяких матеріалів справи, позицій Верховного суду в інших справах, своїх заперечень на дії податкового органу та абстрактно зазначив, що суд першої інстанції не врахував наведених ним позицій Верховного суду та не навів мотивів неврахування окремих доказів.

В п. 4 апелянт посилається на правовий висновок суду, що вважає неправильним, однак з його непослідовних та нечітких пояснень неможливо встановити чому саме зазначений висновок є неправильним.

Незрозуміло що саме неправильно зробив суд. Тобто, неправильно розтлумачив Закон; чи застосував Закон, який не підлягав застосуванню; або не застосував Закон, що підлягав застосуванню.

Окрім того, позивач не пояснив яка саме певна норма та яким чином повинна застосовуватися у даному випадку.

Апелянт обмежився описанням деяких норм податкового законодавства з наведенням заперечень на дії податкового органу без виконання вимог щодо належного обґрунтування апеляційної скарги.

В п. 2 просто включені заперечення на ухвалу про відмову у задоволення заяви про відвід головуючого у справі.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таке викладення доводів не дає можливості суду апеляційної інстанції перевірити правильність дослідження доказів, встановлення обставин справи чи застосування норм права саме в межах доводів апеляційної скарги.

Тобто, апеляційна скарга не містить підстав апеляційного оскарження, що є обов`язковим для такого виду документів.

Окрім того, статтею 308 КАС України іншим учасникам справи надано право відзиву на апеляційну скаргу.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 304 КАС України передбачено, що відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Статтею 310 КАС України передбачено право іншої сторони на дачу пояснень по суті своїх заперечень на апеляційну скаргу та виступу у судових дебатах.

Таким чином, відкриття провадження за апеляційною скаргою, що не містить підстав апеляційного оскарження, буде тим порушенням, яке унеможливить реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав, а саме права подачі належним чином обґрунтованих заперечень щодо змісту «зрозумілої» апеляційної скарги, дачі зрозумілих пояснень по суті заперечень на апеляційну скаргу та виступу у судових дебатах.

Частиною 2 ст. 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, з урахуванням вищенаведених імперативних вимог Закону дана апеляційна скарга підлягає поверненню.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом зокрема в ухвалах від 10 липня 2019 року у справі №905/2142/12, від 08 липня 2019 року у справі №120/883/19-а, від 25 липня 2018 року у справі № 520/6958/16-а, від 17 серпня 2018 року у справі № 810/2180/18 та від 13 травня 2019 року у справі № 640/440/19.

Керуючись ст. ст. 169, 298, 325, 329 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: О.В. Джабурія

Т.М. Танасогло