Справа № 260/94/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5858/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року (суддя - Гебеш С.А., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 25 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ФРУІТ» до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ФРУІТ» 25.01.2019 звернулося до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, у якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 24.09.2018 №UA209000/2018/200273/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.09.2018 №UA209140/2018/00748. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідачем необґрунтовано та неправомірно прийнято оскаржувані рішення, оскільки для митного оформлення було надано усі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості за першим методом - за ціною договору.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі №260/94/19 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що рішення про коригування митної вартості від 24.09.2018 №UA209000/2018/200273/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.09.2018 №UA209140/2018/00748 митним органом прийняті з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки в документах, які надано декларантом до Львівської митниці ДФС разом з митною декларацією від 24.09.2018 №UA209140/2018/166604, містяться розбіжності, а надані товариством документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, а саме: поставки товарів здійснюються партіями, котрі формуються згідно з замовленнями, проте даний документ не надано до митного оформлення; згідно з п.6.1 зовнішньоекономічного договору №9 умови оплати вказуються в фактурі, проте така інформація у поданому до митного оформлення інвойсі від 19.09.2018 №IHR373 відсутня; пунктом 4.5 даного договору передбачено, що покупцю направляються інші необхідні документи (прайс лист), котрі / відсутні; рахунок про перевезення виставлений на маршрут Туреччина- Львів, проте в договорі-заявці місцем вивантаження є Закарпатська обл., Свалява, вул. Робітнича, 2/2; перевізником в CMR виступає LLC Shapin, в рахунку і договорі про перевезення - SMD Trading Kft; експортна декларація №18330100ЕХ154017 надана не у повному обсязі: у графі 3 вказано наявність другого аркуша, який до митного оформлення не подавався.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 15.11.2017 між ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» (Покупець) та компанією CAYIROGULLAR1 TARIM VE ORMAN URUN. INSAAT TURIZM GIDA MAD TICARET VE SANAYІ LTD STI (Постачальник) укладено Контракт № 9 про поставку свіжих фруктів.

Відповідно до Контракту, 24.09.2018, з метою митного оформлення: лимону свіжого, врожаю 2018 року, призначених для громадського харчування у кількості 14400,00 кг, торгівельної марки CAYIR, виробник - CAYIROGULLARI TARIM та гранату свіжого, врожаю 2018 року, призначених для громадського харчування у кількості 5700,00 кг, торгівельної марки CAYIR, виробник - CAYIROGULLARI TARIM, ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» подало до митного органу (Львівської митниці ДФС) митну декларацію №UA209140/2018/166604. Митна вартість товару зазначалась у розмірі 11772,00 доларів США за весь товар (без врахування витрат за транспортування у розмірі 1200,00 доларів США): лимон - 14400 кг за 8352,00 доларів США (у розрахунку митної вартості 0,58 доларів США за кг); гранат - 5700 кг за 3420 доларів США (у розрахунку митної вартості 0,60 доларів США за кг).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту, разом з митною декларацією №UA209140/2018/166604 подано наступні документи, які підтверджують числові значення митної декларації: Контракт від 15.11.2017 №9, інвойс від 19.09.2018 №IHR 373, договір - замовлення транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом від 19.09.2018 №19/09, довідка про транспортні витрати від 24.09.2018, рахунок про надання транспортно - експедиторських послуг від 19.09.2018 №19/09, автотранспортна накладна (CMR) А 1034530 від 20.09.2018, митну декларацію країни відправлення від 20.09.00ЕХ154017, пакувальний лист від 20.09.2018.

Під час здійснення митного контролю за МД від 24.09.2018 №UA209140/2018/166604 митним органом було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: поставки товарів здійснюються партіями, котрі формуються згідно з замовленнями, проте даний документ не надано до митного оформлення; згідно з п.6.1 зовнішньоекономічного договору №9 умови оплати вказуються в фактурі, проте така інформація у поданому до митного оформлення інвойсі №IHR374 від 19.09.2018 відсутня; пунктом 4.5 даного договору передбачено, що покупцю направляються інші необхідні документи (прайс - лист), котрі відсутні; рахунок про перевезення виставлений на маршрут Туреччина - Львів, проте в договорі-заявці місцем вивантаження є Закарпатська обл., Свалява, вул. Робітнича, 2/2; перевізником в CMR виступає LLC Shapin, в рахунку і договорі про перевезення-SMD Trading Kft; експортна декларація №18330100ЕХ154017 надана не у повному обсязі: у графі 3 вказано наявність другого аркуша, який до митного оформлення не подавався.

Відповідно до вимог статті 53 МКУ декларанту була виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Однак, на вимогу митного органу, декларантом були надіслані зовнішньоекономічний контракт і фактура, які вже були подані до митного оформлення. Додаткові документи не надсилалися.

Зважаючи на вищевикладені обставини, митний орган виніс рішення про коригування митної вартості від 24.09.2018 №UA209000/2018/200273/2 та у зв`язку з цим відмовив в оформленні товару шляхом прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.09.2018 №UA209140/2018/00748.

З метою недопущення псування товару, ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» подало для митного оформлення митну декларацію №UA209140/2018/166865 вимушено задекларувавши митну вартість за визначеним відповідачем методом та ціною: лимон - 14400 кг за 15408,00 доларів США (у розрахунку митної вартості 1,07 доларів США за кг); гранат - 5700 кг за 4560 доларів США (у розрахунку митної вартості 0,80 доларів США за кг).

Не погоджуючись із зазначеними вище рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту, разом з митною декларацією №UA209140/2018/166604 позивачем подані всі необхідні документи, які з врахуванням статті 53 МК України, підтверджують митну вартість товару. У вказаних документах митним органом не виявлено розбіжностей, так само митним органом не вказано, що наявні в них відомості унеможливлюють ідентифікувати товар або підтвердити числові показники митної декларації.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Як встановлено частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, у відповідності до частини 2 статті 53 МК Україниє: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, Митним кодексом України передбачено, та встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

У той же час, відповідно до частини 3-5 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно зі статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Уразі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, та відмови у митному оформленні, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребовувати контролюючий орган має лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

До митного оформлення ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» подало інвойс від 19.09.2018 №IHR 373, в якому чітко визначено характеристики товару, кількість, ціна за одиницю та умови поставки EXW. Даний рахунок містить всі реквізити сторін договору, підпис та печатку продавця. При здійсненні митного контролю, відповідачем не виявлено в ньому розбіжностей або ознак підробки.

За місцем передачі товару, на умовах Контракту (Мерсін, Турція), продавець передав перевізнику ОСОБА_1 , який був найнятий Експедитором SMD Traiding Кft товар у точній відповідності до інвойсу: 14400,00 кг лимону та 5700,00 кг гранат.

На підтвердження передачі товару складена та підписана автотранспортна накладна (CMR) А 1034530 від 20.09.2018. При здійсненні митного контролю відповідачем не виявлено в ньому розбіжностей або ознак підробки, так само не було зауважень щодо неспроможності ідентифікувати товар. Отриманий перевізником товар пройшов митне очищення в країні відправлення і за результатами якого видано митну декларацію країни відправлені 18330100ЕХ154017 від 20.09.2018.

В графі 44 якої чітко вказано, що товар перевозиться за тим же інвойсом від 19.09.2018 №IHR 373, який ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» подавало до митного оформлення. Вказана митна декларація країни відправлення також подавалась позивачем разом з іншими документами.

Для підтвердження витрат на транспортування, а також для можливості ідентифікації учасників перевезення вантажу, до митного оформлення подано Договір - Замовлення від 19.09.2018 №19/09 транспортного експедирування вантажів автомобільні транспортом, інвойс від 19.09.2018 №19/09 про транспортне експедирування вантажу та довідку про транспорті витрати від 24.09.2018.

Таким чином, для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту, разом з митною декларацією №UA209140/2018/166604 подані і необхідні документи, які з врахуванням статті 53 МК України, підтверджують митну вартість товару. У вказаних документах митним органом не виявлено розбіжностей, так само митним органом не вказано, що наявні в них відомості унеможливлюють ідентифікувати товар або підтвердити числові показники митної декларації.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем до позову надано суду висновок експертного товарознавчого дослідження від 03.12.2018 №19-09/362, яким позивач обґрунтовує і підтверджує визначення ціни товару (лимонів та гранату). Так як встановлено судом такий висновок не надавався відповідачу і не був досліджений ним при винесенні оскаржуваних рішень. В той же час, такий підтверджує в даному випадку сам факт того, що позивачем у поданих ним документах для митного оформлення товарів було заявлено митну вартість яка узгоджується зокрема і з даним експертним висновком де також визначено ціну товару (лимонів та гранату).

Судовим експертом Білобран С .З . проведено дослідження щодо визначення ціни товару (лимонів та гранату), який 24.09.2018 імпортував ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» за Контрактом від 15.11.2017 №9. Під час експертного, дослідження експертом було досліджено цінові пропозиції таких товарів в Туреччині. За результатами проведеної експертизи було встановлено, що вартість товару: гранат свіжий, країна походження Туреччина може складати від 0,23 до 0,66 долара США; лимон свіжий, країна походження Туреччина може складати від 0,35 до 0,64 долара США. Дані відомості підтверджені Висновком експертного товарознавці дослідження від 03.12.2018 №19-09/362, який митним органом був відхилений та відповідно не брався до уваги при визначенні митної вартості, а відповідно і прийнятті оскаржуваних позивачем рішень. Позивачем задекларовано лимон - у розрахунку митної вартості 0,58 доларів США за кг; гранат - у розрахунку митної вартості 0,60 доларів США за кг. З врахуванням дослідження даних показників, експерт підтвердив, і товар, який придбало ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» може коштувати у діапазоні цін, які відображені у митній декларації. При цьому суд також звертає і увагу на те, що задекларована вартість товару наближена до вищої з цінових пропозицій ідентичного товару, який пропонувався для продажу на ринку Туреччини та який був досліджений судовим експертом.

Доводи відповідача про те, що поставка товарів здійснюються партіями, котрі формуються згідно замовлення, однак такий документ не надано до митного оформлення, спростовується судом з огляду на наступне. В разі якщо певна партія товару пройшла митне очищення в країні відправлення (митна декларація країни відправлення 18330100ЕХ154017 від 20.09.2018 надана позивачем відповідачу при поданні митної декларації) і дана партія товару покупцем подана до митного оформлення в Україні, у зв`язку з чим в даному випадку досягнена згода між покупцем та продавцем по кількості товару, які повинні були доставлені.

Відповідно до пункту 2.2. Контракту від 15.11.2017 №9, поставка товару здійснюється партіями, які формуються по замовленню Покупця. Тобто, в даному випадку, замовлення, відповідно до вимог статті 53 МК України, так і положень Контракту від 15.11.2017 №9, не є документом, що підтверджує вартість товару, а отже його відсутність не може являтися передумовою для коригування митної вартості товару.

Щодо покликань митного органу на пункт 6.1. Контракту від 15.11.2017 №9, а саме на те, що оплата вказуються в фактурі, проте неможливо ідентифікувати дану інформацію, суд зазначає, що умови оплати не мають ніякого відношення до визначення митної вартості товару та не являється об`єктом митного контролю. Товар ввозиться на територію України, а отже сторони дійшли згоди по оплаті. Разом з цим, пунктом 6.1. Контракту №9 укладеного між компанією CAYIROGULLARI (Туреччина) та ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ», конкретно вказано, що вартість товару визначається в інвойсах, а умови оплати обговорюються сторонами. У вказаному пункті Контракту, не має жодної умови щодо термінів оплати, які обов`язково повинні бути зазначені в інвойсі. Термін оплати - жодним чином не впливає на числові показники митної декларації.

З приводу посилань митного органу на пункт 4.5. даного договору де передбачено, що покупцю направляються інші необхідні документи (прайс - листи), котрі відсутні, апеляційний суд також відхиляє з огляду на наступне. В даному випадку відповідно до пункту 4.5. Контракту №9, постачальник відправляє покупцю наступні супроводжуючі документи: фіто санітарний сертифікат, сертифікат походження, накладна (CMR), інвойси, інші необхідні документи. Таким чином, Контрактом чітко визначено, що прайс листи видаються покупцю за потреби. Оскільки такий документ не являється основним документом, що підтверджує митну вартість товару, тому потреби в його отриманні в даному випадку не було.

Не погоджується суд і з доводами митного органу на те, що згідно договору замовлення про перевезення №19/09 та рахунку про перевезення №19/09 вартість перевезення становить 1200 USD, проте задекларовано 1100 USD на транспортування, а також 100 USD на навантаження з огляду на наступне. В Договорі-Замовленні №19/09 транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом від 19.09.2018 та інвойсі від 19.09.2018 №19/09 про транспортне експедирування вантажу визначено вартість перевезення у розмірі 1200 доларів США. З наданої довідки про транспорті витрати від 24.09.2018, експедитор SMD Traiding Kft, підтвердив, що транспортні витрати складають таку ж суму у розмірі 1200 доларів США, в тому числі навантажувальні роботи склали - 100,00 доларів США. Тому, задекларовані суми 1100 та 100 доларів США, складають якраз витрати на перевезення, які ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ`точно відобразило в декларації.

Щодо посилань скаржника на те, що перевізником в CMR виступає ОСОБА_1 , в рахунку і договорі про перевезення - SMD Traiding Kft, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне, а відповідно і спростовує доводи відповідача тим, що за умовами наданого до митного оформлення Договору-Замовлення №19/09 транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом від 19.09.2018 експедитор (SMD Traiding Kft.) бере на себе зобов`язання доставити з місця завантаження, до пункту вивантаження довірений йому для перевезення вантаж, а замовник (ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ») зобов`язується прийняти та оплатити послуги експедитора. У вказаному замовленні, експедитором зазначено, що заявка прийнята та надається автомобіль НОМЕР_2 / НОМЕР_1 . Тобто вказаний Договір є договором транспортного експедирування.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про транспортну - експедиторську діяльність», експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Так само, згідно статті 932 ЦК України, експедитор має право залучати до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ» уклало з SMD Traiding Kft договір про транспортне експедирування вантажу, який придбано від компанії CAYIROGULLARI (Туреччина). В свою чергу, з метою організації доставлення вантажу, SMD Traiding Kft, як експедитор залучило до перевезення, третю особу ОСОБА_1 , як перевізника, який був зобов`язаний під контролем експедитора доставити вантаж ТОВ «ГОЛДЕН ФРУІТ». Такі взаємовідносини повністю відповідають положенням українського та міжнародного законодавства, а отже вчиненні з дотриманням норм такого.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивач надав митниці для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, натомість відповідач не мав законних підстав для витребовування додаткових документів та, як наслідок, для відмови в митному оформленні товару за заявленою товариством митною вартістю, оскільки не довів, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Так, колегія суддів звертає увагу, що митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, відповідачем не доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому відповідач не обґрунтував та не довів неможливості визначення митної вартості за ціною контракту та неможливості її визначення за жодним методом, що передує резервному.

Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за резервним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, від 03 квітня 2018 року у справі №826/8797/16, від 21 березня 2018 року у справі №803/407/16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товарів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 24.09.2018 №UA209000/2018/200273/2 підлягає до задоволення повністю.

Також колегія суддів зазначає, що скасування судом рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а тому враховуючи, що судом рішення про коригування митної вартості від 24.09.2018 №UA209000/2018/200273/2 визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому відповідно і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.09.2018 №UA209140/2018/00748 також підлягає визнанню протиправною та відповідно скасуванню.

Аналогічні правові позиції щодо спірних правовідносин у даній адміністративній справі викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 16 квітня 2019 року у справі №810/4440/16 (адміністративне провадження №К/9901/38812/18), від 16 квітня 2019 року у справі №815/2146/16 (адміністративне провадження №К/9901/13221/18), від 16 квітня 2019 року у справі №815/6698/17 (адміністративне провадження №К/9901/6038/19).

Окрім цього, суд також зазначає, що згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11 вересня 2012 року у справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладеній в постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

При цьому, згідно частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В даному випадку, позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог щодо визнання протиправними, а відповідно і скасування рішення про коригування митної вартості від 24.09.2018 №UA209000/2018/200273/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.09.2018 №UA209140/2018/00748.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 31 липня 2019 року.