Справа № 320/2714/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2714/19 Головуючий у І інстанції - Терлецька О.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ключковича В.Ю., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Київської обласної державної адміністрації Терещука Олександра Дмитровича про визнання протиправно бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Голови Київської обласної державної адміністрації Терещука Олександра Дмитровича, в якому просив визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - голови Київській обласній державній адміністрації Терещука Олександра Дмитровича щодо не затвердження нового складу ГР при КОДА протиправною та зобов`язати голову Київській обласній державній адміністрації Терещука Олександра Дмитровича затвердити новий склад Громадської ради при Київській обласній державній адміністрації відповідно до Протоколу № 1 від 29 січня та 18 лютого 2019 року Установчих зборів для формування нового складу Громадської ради при Київській обласній державній адміністрації.

Також, до позовної заяви Позивачем було додано заяву про забезпечення позову, в якій Позивач просив заборонити голові Київській обласній державній адміністрації Терещуку Олександру Дмитровичу та іншим ініціативної групи, які вказані в Розпорядженні голови Київській обласній державній адміністрації від 11 травня 2019 року №262 «Про утворення ініціативної групи з підготовки установчих зборів для формування громадської ради при Київській обласній державній адміністрації», вчиняти будь-які дії спрямовані на скликання та формування нового складу громадської ради при Київській обласній державній адміністрації.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто заявникові без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що додатком до заяви про забезпечення позову було клопотання про звільнення від сплати судового збору, проте суд першої інстанції не розглянув клопотання, що є порушенням ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України. Також, Позивач вважає, що спірна ухвала постановлена з порушенням ч. 1 ст. 133, ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, тому вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини 1 статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи заявникові заяву про забезпечення позову без розгляду суддя суду першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі за звернення до суду із заявою про забезпечення позову, тому заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 152 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 4 статті 152 КАС України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За приписами частини 1 статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналізуючи норми статті 133 КАС України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» колегія суддів дійшов висновку, що підставою для звільнення від сплати судового збору є відповідний майновий стан заявника при одночасному дотриманні умов, визначених у частині 1 статті Закону України «Про судовий збір».

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що сама лише наявність умов, визначених цією статтею, не є безумовною підставою для звільнення заявника від сплати судового збору, у разі, якщо він не підтвердить належними та допустимими доказами своє скрутне матеріальне становище, яке не дозволяє йому сплатити судовий збір, або якщо його сплата призведе до погіршання майнового стану сторони.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується Позивачем, на підтвердження скрутного фінансового становища, останнім подано до заяви про забезпечення позову клопотання про звільнення від сплати судового збору (а.с. 12).

У клопотанні про звільнення від сплати судового збору Позивач вказує, що його пенсія менша прожиткового рівня, що підтверджується роздруківкою з особистого кабінету Позивача з сайта Пенсійного фонду України.

Тобто, Позивач вважається таким, що знаходиться в скрутному матеріальному стані та сплата судового збору у розмірі 1 297,10 грн. при пенсії у 1497,00 грн. є суттєвою.

Проте, суддею суду першої інстанції при постановленні ухвали про повернення заяви про забезпечення позову заявникові без розгляду не вирішено питання про звільнення Позивача від сплати судового збору та не досліджено належним чином його матеріальний стан.

Відтак, колегія суддів вважає, що суддею суду першої інстанції невірно встановлено, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст. 152 КАС України, оскільки до матеріалів справи додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке не вирішено відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами Позивача, що у судді суду першої інстанції були відсутні правові підстави 07 червня 2019 року виносити ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала судді прийнята передчасно без перевірки усіх обставин справи, а тому ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.

За ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Серед іншого, використовуючи правові висновки Європейського суду з прав людини у рішенні по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, де вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.1975 року), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення "Guerin v. France" від 29.07.1998) Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення "Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998 року).

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, виходячи з норм міжнародного права, колегія суддів дійшла висновку, що залишення заяви про забезпечення позову без розгляду унеможливить доступ Позивача до правосуддя.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування суддею суду першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що допущені суддею суду першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нового судового рішення про направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 133, 152, 240, 241, 242, 243, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: В.Ю. Ключкович

Л.О. Костюк