Справа № 804/14919/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року

Київ

справа №804/14919/15

адміністративне провадження №К/9901/15233/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс-Агро" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Юрко І.В., Гімона М.М., Чумака С. Ю., від 05.09.2016 у справі № 804/14919/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» до Державного реєстратора Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни, Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи: Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Фермерське господарство "Федорик", ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Позивач 09.10.2015 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни, Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (треті особи: Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Фермерське господарство «Федорик», ОСОБА_1 ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Перцевої І.М. індексний номер 22181120 від 18.06.2015 про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 12.06.2015, укладеного між Фермерським господарством «Федорик» та ОСОБА_1 , на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію іншого речового права № 10087925;

- зобов`язати Реєстраційну службу Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12.06.2015, укладеного між Фермерським господарством «Федорик» та ОСОБА_1 , зареєстрованим Реєстраційною службою Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 18.06.2015.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року позову задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року у справі № 804/14919/15 скасовано.

Ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Третя особа ФГ «Федорик» у поданому до суду запереченні на касаційну скаргу просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що між ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 6,14 га, без зазначення дати укладання. Вказаний договір 28.03.2006 зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04:06:126:00968.

14.08.2008 ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, яка зареєстрована Новомосковським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №04:10:126:00538. Строк дії договору встановлено до 31 грудня 2015 року.

12.06.2015 між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Федорик» укладено договір оренди №12-06-15 земельної ділянки площею 6,14 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

18.06.2015 Уповноважена особа ФГ «Федорик» звернулась до відповідача щодо реєстрації похідного речового права відповідно до договору від 12.06.2015 року. Для проведення реєстрації заявником наданий відповідний пакет документів, зокрема, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-015, сформованого 12.06.2015 року, договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 6.1400 га, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» зареєстрований 12.02.2010, строк дії речового права встановлено 5 років.

Того ж дня, тобто 18.06.2015 державним реєстратором Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Перцевою Іриною Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесений запис за №22181120 про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 12.06.2015 року, укладеному між ФГ «Федорик» та ОСОБА_1 .

Позивач, вважаючи незаконним рішення №22181120 від 18.06.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Суди не звернули уваги на те, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС України в наведеній вище редакції визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас помилковим є застосування статті 17 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права оренди і відсутністю такого права у ФГ «Федорик» і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та ФГ «Федорик» щодо права на спірну земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Верховний Суд вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. Залежно від суб`єктного складу сторін спору і тих осіб, на чиї інтереси впливає таке рішення, він має вирішуватися за правилами господарського або цивільного судочинства.

Такий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, відступивши від своїх попередніх висновків щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 КАС України. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті стаття 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Верховний Суд вказує, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Керуючись статтями 345, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженої відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року у справі №804/14919/15 скасувати.

Провадження у справі № 804/14919/15 за позовом позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» до Державного реєстратора Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни, Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи: Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Фермерське господарство "Федорик", ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук