Справа № 120/1645/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 серпня 2019 р. Справа № 120/1645/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса Михайла Богдановича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Яришівської сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Яришівської сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 13 жовтня 2017 року звернувся до Яришівської сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність. Рішенням № 200 від 14.12.2017 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 1,8845 га. При цьому вказано, що у зв`язку з використанням найманих працівників земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства у власність не може бути надана. Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою від 10.12.2018 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8845 га. проте рішенням Яришівської сільської ради № 297 від 18.12.2018 року вирішено не відміняти попереднє рішення.

Не погоджуючись із рішеннями Яришівської сільської ради та вважаючи його таким, що прийняте із порушенням норм Земельного кодексу України позивач звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 27.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви.

18.06.2019 року до суду надійшла заява позивача про усунення, вказаних в ухвалі від 27.05.2019 року, недоліків.

Ухвалою від 21.06.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 11:30 год 16 липня 2019 року.

Відповідач ухвалу від 21.06.2019 року отримав 10.07.2019 року, проте своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву не повідомив.

16 липня 2019 року позивачем подано заяву (вх. № 36637) про розгляд адміністративної справи без його участі у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 16.07.2019 р. не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Враховуючи приписи ст. ст. 194, 205 КАС України, суд вважає, що не має перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Тому, із урахуванням поданої заяви та на підставі норми ч. 3 ст. 194 КАС України суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 4 ст. 250 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено в повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відтак, рішення суду у цій справи приймається у межах встановленого ст. 258 КАС України шістдесятиденного строку із дня відкриття провадження у справі.

Суд вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

09.02.2010 року ОСОБА_1 придбав нежитлові будівлі господарського двору (тваринницькі ферми), розташованого по АДРЕСА_1 .

З метою отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,8845 га (за адресою АДРЕСА_1 ) для ведення особистого селянського господарства, позивач 13.10.2017 року звернувся із заявою до Яришівської сільської ради.

Рішенням 14 сесії 7 скликання Яришівської сільської ради від 14.12.2017 № 200, яке позивач отримав у грудні 2018 року, відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства. Однак, рішенням було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в оренду.

Мотивом відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства відповідачем зазначено: "у зв`язку з використанням найманих працівників".

10.12.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Яришівської сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

За результатом розгляду заяви позивача, відповідачем прийнято рішення від 18.12.2018 року № 297 , пунктом 1 якого вирішено: "рішення Яришівської сільської ради 21 сесії 7 скликання № 200 від 14.12.2017 року не відміняти".

Не погоджуючись із рішеннями Яришівської сільської ради № 200 від 14.12.2017 року та № 297 від 18.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон від 21.05.1997 № 280/97-ВР) визначено, що сільська рада є окремим самостійним суб`єктом в системі місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 25 Закону від 21.05.1997 № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ст. 26 Закону від 21.05.1997 № 280/97-ВР).

Повноваження сільських рад у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Частиною 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що вирішення питань регулювання земельних відносин, в тому числі про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель комунальної власності в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як передбачено ч.1 ст. 122 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Попри те, відповідач прийнявши оскаржувані рішення, відмовив позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства із підстави: "у зв`язку з використанням найманих працівників". Така підстава нормами ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, не передбачена, що вказує на протиправний характер оскаржуваних рішень.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, за результатом розгляду клопотання може прийняти одне із таких рішень: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; мотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивач звернувся із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки (за адресою АДРЕСА_1 ) для ведення особистого селянського господарства. Відповідач, у свою чергу, попри покладення на нього обов`язку прийняти одне із вказаних вище рішень, оскаржуваними рішеннями надав дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в оренду. Тобто, надавши дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в оренду, а не у власність як просив позивач, відповідач вийшов за межі наданих ст. 118 ЗК України повноважень, та діяв не у спосіб, що передбачений Земельним кодексом України. Такі порушення вказують на протиправність оскаржуваних рішень та наявність підстав для їх скасування.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суд при розгляді цієї справи застосовує практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Натомість у спорі який виник між сторонами, суд встановив, що принципу «належного урядування» у розумінні практики Європейського суду з прав людини, відповідачем не дотримано. Окрім порушень норм Земельного кодексу України які мали місце при прийнятті оскаржуваних рішень, відповідач не виправив власну помилку за повторним зверненням позивача та прийняв рішення № 297 від 18.12.2018 року яким вирішено "не відміняти рішення Яришівської сільської ради від 14.12.2017 року № 200".

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваних рішень від 14.12.2017 року № 200 та від 18.12.2018 року № 297 та наявність підстав для їх скасування.

Визначаючись щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву, суд зазначає, що така підлягає задоволенню, оскільки скасування протиправних рішень суб`єкта владних повноважень яким розглянуто заяву позивача на забезпечує повний захист його прав та зумовлює виникнення у відповідача обов`язку повторно розглянути подану заяву.

При цьому, при виконанні рішення суду відповідачу слід вирішити питання щодо якого звернувся позивач із урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому судовому рішенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Яришівської сільської ради 14 сесії 7 скликання від 14.12.2017 № 200 "Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського в АДРЕСА_1 а гр. ОСОБА_1 ".

Визнати протиправним та скасувати рішення Яришівської сільської ради 21 сесії 7 скликання від 18.12.2018 № 297 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 від 10.12.2018 року № 69".

Зобов`язати Яришівську сільську раду Могилів-Подільського району Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,8845 га, що розташована по АДРЕСА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути із Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 2305 грн. 20 коп. (дві тисячі триста п`ять гривень 20 коп).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач Яришівська сільська рада Могилів-Подільського району Вінницької області (вул. Леніна, 19, с. Яришів, Могилів-Подільський район, Вінницька область, )

Суддя Богоніс Михайло Богданович