Справа № П/811/1845/17
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2019 року м. Дніпросправа № П/811/1845/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року (суддя 1-ї інстанції Брегей Р.І.) у справі №П/811/1845/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у листопаді 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 04.07.2017 №, № , № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що здійснення ТОВ «Завод Автоштамп» господарських операцій з контрагентами ТОВ «Юком-Сервіс», ГІП «Інтер», ТОВ «Укрпромснаб», ПОГ ВКП «Дніпроінвар», ПП «Фірма Саган», ТОВ «Барроуз Груп», ТОВ «АРТЕСЕЛІТ-ІНВЕСТ», ТОВ «РЕЙЛТЕК», ТОВ «ВТК СТАНДАРТ» є доведеним фактом фактичного здійснення господарських операцій, що свідчить про правомірність формування податкового кредиту, а також відсутності підстав вважати, що позивачем завищено від`ємне значення суми податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства за наслідками господарських відносин із вказаними контрагентами.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року позов задоволено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що перевіркою встановлено відображення в податковій звітності операцій, які фактично не відбулись, а відображені тільки на складених первинних документах, що не дає право ТОВ «Завод Автоштамп» на формування складу податкового кредиту за відсутності фактичного здійснення операцій з придбання останнім товарів саме у ТОВ «Юком-Сервіс», ПП «Інтер», ТОВ «Укрпромснаб», ПОГ ВКП «Дніпроінвар», ПП «Фірма Саган», ТОВ «Барроуз Груп», ТОВ «АРТЕСЕЛІТ-ІНВЕСТ», ТОВ «РЕЙЛТЕК», TOB «ВТК СТАНДАРТ».

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони по справі до судового засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, відповідно до ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» з питання достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2017 та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.03.2017, за результатами якої складено акт №231/11-28-14-11/33423425 від 22.06.2017.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема: п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.5 та п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, із змінами та доповненнями, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, із змінами та доповненнями, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 №751/4044, із змінами та доповненнями, п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 №27/4248. Із змінами та доповненнями, що призвело до заниження інших доходів за 2015 рік - три квартали 2016 року на загальну суму 10653479,00 грн. за рахунок не включення до складу доходу вартості безоплатно одержаних товарів та послуг, які відображені в бухгалтерському обліку на підставі документів, складених за відсутності в діяльності господарських операцій з придбання товарів та послуг (які не опосередковуються будь-яким рухом активів) невідомого походження по взаємовідносинах з ТОВ «Юком-Сервіс», ПП «Інтер», ТОВ «Укрпромснаб», ПОГ ВКП «Дніпроінвар», ПП «Фірма Саган», ТОВ «Барроуз Груп», ТОВ «АРТЕСЕЛІТ-ІНВЕСТ», ТОВ «ВТК СТАНДАРТ»;

-п.44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за березень 2015 року - за вересень 2016 року на 2258781,00 грн. ПДВ з вартості товару та послуг, введення в обіг яких (первинний продаж) не підтверджується фактом (законним джерелом) реального походження цих товарів та послуг (відсутнє дійсне формування активу) у попередніх ланках ланцюга його продажу.

За результатами перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № від 04.07.2017, всього на суму 3 485 897,00 грн., з них - збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 2 323 931 грн. та нарахування штрафу у сумі 1 161 966,00 грн.; № від 04.07.2017, всього на суму 1 263 866,00 грн., з них - збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 1 178 246,00 грн. та нарахування штрафу у сумі 85 620,00 грн.; № від 04.07.2017 щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 392 000,00 грн. та у розмірі 549 726,00 грн., всього на 941726 грн.

19.07.2017 ТОВ «Завод Автоштамп» подало до Державної фіскальної служби України скаргу на прийняті податкові повідомлення-рішення за результатами перевірки, в якій товариство просить скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

За результатами розгляду скарги ТОВ «Завод Автоштамп», Державна фіскальна служба України рішенням № 20837/6/99-91-11-01-01-25 від 19.09.2017 залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 04.07.2017 № , № , № , а скаргу без задоволення.

Позивач не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що під час перевірки позивач надав належним чином оформленні первинні документи, які відповідно до приписів статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою для ведення бухгалтерського та податкового обліку, оскільки фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідач не надав належних доказів стосовно недійсності правочинів, які уклало Товариство з контрагентами, а отже, позивачем включено до податкового кредиту з податку на додану вартість суму коштів за договорами, укладеними з контрагентами, відповідно до приписів статті 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит є дата отримання платником податку товарів, що підтверджено податковою накладною). Водночас,товариство правомірно включило до витрат, що враховується у фінансовому результаті до оподаткуванні, кошти сплаченні контрагентам.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог враховуючи наступне.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з наступними контрагентами, а саме: ТОВ «ВТК Стандарт» (договір купівлі - продажу № ДГ170615/4 від 17.06.2015 року та договір поставки №10 від 28.08.2015 року), ТОВ «Барроуз Групп» (договір про надання послуг від 04.07.2016 року), ТОВ «Артеселіт-Інвест» (договір про надання послуг від 04.03.2016 року № 040316/1), ТОВ «Рейлтек» (договір поставки від 29.10.2015 року № 29/10), ТОВ "Юком-Сервіс" (договір поставки від 01.08.2014 року), ПП "Інтер" (договір купівлі - продажу від 17.03.2014 року), ТОВ "Укрпромснаб"(договір поставки від 11.01.2016 року), ПОГ ВКП "Дніпроінвар"(договір купівлі - продажу від 03.03.2015 року), ПП "Фірма Саган" (договір поставки від 02.03.2015 року), що підтверджується відповідними копіям первинних бухгалтерських документів, а саме: копіями договорів, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортними накладними, копіями накладних, копії актів надання послуг, а також іншими бухгалтерськими документами, які свідчать про отримання товару, послуг та використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Розрахунки за вищевказаними договорами проводились у безготівкові формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість підлягає з`ясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

За приписами п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

За правилами п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абз.1-3 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до положень статей 183 та 184 ПК України особа як платник ПДВ підлягає реєстрації шляхом внесення відповідного запису до реєстру платників; реєстрація особи як платника ПДВ діє до дати її анулювання.

З акту перевірки від 22.06.2017 року вбачається дослідження податковим органом під час проведення перевірки господарських операцій товариства з ТОВ «ВТК Стандарт», ТОВ «Барроуз Групп», ТОВ «Артеселіт-Інвест», ТОВ «Рейлтек», ТОВ "Юком-Сервіс", ПП "Інтер", ТОВ "Укрпромснаб", ПОГ ВКП "Дніпроінвар", ПП "Фірма Саган".

На час здійснення господарських операцій з позивачем вказані контрагенти мали статус юридичної особи, платників податку на додану вартість, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосуб`єктності у контрагентів позивача в ході виконання правочинів з позивачем.

Факт поставки вищевказаними контрагентами товарно-матеріальних цінностей на адресу позивача підтверджений поданими позивачем до контролюючого органу документами, які були досліджені також судом першої інстанції, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні документи, які підтверджують рух активів у процесі здійснення цих господарських операцій і зміни у власному капіталі позивача, а також складеними та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

Використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем у своїй господарській діяльності відповідачем не заперечується.

Під час перевірки контролюючим органом не встановлено, що надані під час перевірки первинні документи оформлені з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, не відповідають вимогам чинного законодавства. Також відповідачем не встановлено порушень при відображенні вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському обліку товариства.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з поданих позивачем документів на підтвердження виконання вказаних договорів, апеляційний суд вважає, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з поставки товару, руху активів у процесі здійснення господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару (купівлі-продажу) меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагента ґрунтуються виключно на податковій інформації стосовно контрагентів позивача.

З приводу відсутності товарно-транспортних накладних щодо підтвердження транспортування товарно-матеріальних цінностей, контролюючим органом під час перевірки, а судом першої інстанції в ході розгляду справи не встановлено, що транспортування товару на адресу позивача здійснювалось за рахунок позивача як покупця і позивач був учасником правовідносин з перевезення і мав можливість впливати на складення та заповнення товарно-супровідної документації, зокрема, транспортних накладних.

Товарно-транспортні накладні відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», є транспортною документацією, якою підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Крім того, на даний час в Україні відсутня законодавчо затверджена форма товарно-транспортної накладної, тому суб`єкти господарювання можуть на свій розсуд як використовувати в своїй діяльності товарно-транспортні накладні довільної форми, так і не використовувати її взагалі.

Наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних, як і недоліки в товарно-транспортних накладних є лише свідченням дотримання чи порушення правил перевезень, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства та самі по собі не свідчать про безтоварність операції за наявності інших підтверджуючих документів.

Щодо відсутності сертифікатів відповідності на товар, то, по-перше, згідно приписів ч.2 ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цільного законодавства, тобто обов`язок по передачі сертифікату покладено на продавця, яким позивач у вищевказаних операціях не являється; по-друге, в подальшому товар разом з сертифікатом передається новому покупці (у разі його подальшої реалізації).

Тим більш, що податковим органом не наведено правову норму, яка приписує платникам податків зберігати копії сертифікатів (паспортів на товар) для документального підтвердження показників податкового обліку.

В спірному випадку наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності свідчать, що законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентами дотримані. Також господарські зобов`язання з поставки товару не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами) або нікчемності, як про те зазначає відповідач.

З приводу висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з підприємствами, які ґрунтуються на податковій інформації відносно цих підприємств, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Податкова інформація не може бути достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, і як, наслідок, порушення позивачем норм податкового законодавства, висновки відповідача з цього приводу носять характер припущень податкового органу (з огляду на відсутність належних доказів), в той час, як за приписами п. 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Крім того, жодною нормою законодавства України не передбачений обов`язок платника податків - покупця товарів (робіт, послуг) - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо звітування до податкових органів, повноти сплати податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей про походження дані товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

Право платника податків - покупців товарів (робіт, послуг) на відображення в податковому обліку певних господарських операцій не залежить від виконання його контрагентами вимог податкового законодавства в частині подання звітності та сплати податків.

Позивач, як сторона за відповідним господарським договором, рівноцінний учасник договірних правовідносин, не може впливати та контролювати діяльність свого контрагента, відповідати за дотриманням таким контрагентом вимог законодавства, сплату податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-якого з постачальників у ланцюгу постачання, зокрема, шляхом позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не доведено обґрунтованості висновків, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі №П/811/1845/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва