Справа № 814/4088/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року

Київ

справа №814/4088/15

адміністративне провадження №К/9901/14622/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду в складі судді Гордієнко Т.О. від 30 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Потапчука В.О., Жук С.І., Семенюк Г.В. від 15 березня 2016 року у справі № 814/4088/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання неправомірним та скасування рішення, -

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання неправомірним та скасування рішення № 2 від 09.10.2015 року, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництва туристично - котеджного комплексу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 », яка зареєстрована за № МК 7 від 23.11.2011 (замовник - ФОП ОСОБА_1 ) та скасувано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Будівництва туристично-котеджного комплексу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1, яка зареєстрована за № МК 2 від 10.04.2012 (замовник - ФОП ОСОБА_1 ).

Позов обґрунтовано тим, що відсутні підстави для того, щоб вважати будівництво самочинним, а відтак відсутні підстави для скасування декларацій.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідачем встановлено факт подання замовником будівництва - ФОП ОСОБА_1 недостовірних даних щодо використання земельної ділянки, які наведено у декларації про початок виконання будівельних робіт на об`єкті від 23.11.2011 та декларації про готовність об`єкта експлуатації від 10.04.2012. Вказує, що договір оренди земельної ділянки, зазначений в деклараціях, відсутній, а відтак є підставі вважати об`єкт самочинним будівництвом на підставі ст.376 ЦК України. Відтак наявні підстави для скасування декларацій.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні скарги, а судові рішення лишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що Інспекція державного архітектурного контролю Миколаївської області зареєструвала Декларацію про початок виконання будівельних робіт № МК7 від 23.11.2011 з будівництва туристично-котеджного комплексу бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" в АДРЕСА_1 , подану ФОП ОСОБА_1 .

10 квітня 2012 року відповідачем зареєстрована Декларація № МК 2 про готовність об`єкта до експлуатації.

Рішенням № 2 від 09.10.2015 року відповідач скасував реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт "Будівництва туристично-котеджного комплексу бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" в Миколаївській області, Березанського району, с . Коблеве, пр. Курортний,51", яка зареєстрована за № МК 7 від 23.11.2011 (замовник - ФОП ОСОБА_1 ) та скасував реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації " Будівництва туристично-котеджного комплексу бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" в АДРЕСА_1, яка зареєстрована за № МК 2 від 10.04.2012 (замовник - ФОП ОСОБА_1 ).

У рішенні відповідача зазначено, що відповідно до листа Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 07.10.2015 року № 936 встановлено факт подання замовником будівництва - ФОП ОСОБА_1 недостовірних даних щодо використання земельної ділянки, які наведено у декларації про початок виконання будівель них робіт на об`єкті від 23.11.2011 та декларації про готовність об`єкта експлуатації від 10.04.2012, тому відповідач дійшов висновку, що є підставі вважати об`єкт самочинним будівництвом на підставі ст.376 ЦК України та п.22 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 13.04.2011 року № 466 та п.22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ № 46 від 13.04.2011.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач користувався земельною ділянкою на підставі договору суборенди з 2003 року правомірно, тому правових підстав вважати будівництво самочинним немає, а відтак відсутні підстави для скасування декларацій.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038 від 17.02.2011 року у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Аналізуючи наведені законодавчі норми колегія суддів зазначає, що за умови наявності належним чином зареєстрованої декларації про початок будівельних робіт обставини виявлення у вказаних деклараціях недостовірних даних, які дозволяють кваліфікувати об`єкт як самочинне будівництво, є підставою для скасування реєстрації цих декларацій самою інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю.

Тобто підставами для скасування реєстрації декларацій про початок будівельних робіт чи про готовність об`єкта до експлуатації є виявлення у деклараціях недостовірних даних, внесених замовником, які дають підстави кваліфікувати об`єкт будівництва як самочинне будівництво.

Згідно з п.22 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судами встановлено, що 31.05.2003 між Березанською районною державною адміністрацією та ТОВ " Агентство "Медиус-Плюс" був укладений договір оренди земельної ділянки площею 1,3 га строком на 25 років.

17.11.2003 позивачем та ТОВ "Агентство "Медиус-Плюс" був укладений договір суборенди землі, за умовами якого позивачу була передана земельна ділянка площею 1,3 га рекреаційного призначення під розміщення бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

05.01.2011 між Березанською районною державною адміністрацією та ТОВ "Агентство "Медиус-Плюс" був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 1,30 га, але право власності відповідно до п.2.1, п.5.1, договору Товариство набуло у липні 2014 року.

17.09.2014 позивач уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки з ТОВ "Агентство "Медиус-Плюс" площею 0,44 га та 0,725 га, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Даний договір зареєстровано в установленому порядку та відповідно в суборенду було передано земельну ділянку 1,3 га рекреаційного призначення під розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Також судами встановлено, що у п.3.2. договору суборенди зазначено, що суборендар має право «за згодою Орендаря зводити у встановленому законом порядку відповідні цілям призначення та використання земельної ділянки споруди та заклади».

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Медіус-Плюс» та ОСОБА_1 господарські правові відносини виникли ще у січні 2003 року, коли було укладено договір оренди нежитлового приміщення за яким товариство, яке виступало орендодавцем надавало ОСОБА_1 в оренду бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «Стругуаш-4». У березні 2003 року були внесені зміни до договору оренди, на підстав яких Орендар здобув право за власні кошти проводити реконструкцію спального корпусу, адмінбудівлі та інженерних комунікації на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» з подальшим оформленням за собою право власності на вказані об`єкти. Як вказувалося вище договір суборенди землі набрав чинності з грудня 2003року, а вже 10.07.2004 ОСОБА_1 отримав дозвіл на виконання будівельних робіт №224 від інспекції ДАБК Миколаївської обласної державної адміністрації.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у позивача було право користування земельною ділянкою з 2003 року, а в подальшому право власності на неї, а тому відсутні правові підстави вважати будівництво самочинним, відтак і відсутні підстави для скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Також колегія суддів зазначає, що за правилами статті 26 цього Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» завершальним етапом будівництва об`єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення ФОП ОСОБА_1 дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт.

З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпала свою дію. В свою чергу після реєстрації права власності на новостворений об`єкт, також вичерпує свою дію декларація про готовність об`єкта експлуатації.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Проте в даній справі, судами не досліджувалось, а матеріали справи не містять доказів про реєстрацію права власності позивача на побудовані об`єкти. Вказана обставина і стала підставою розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук