Справа № 160/5169/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року Справа № 160/5169/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження ( у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
04.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виразилась у непроведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу період з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року для проведення розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу період з моменту призначення пенсії ОСОБА_1 по теперішній час для проведення розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести розрахунок пенсії за віком, з урахуванням вимог, викладених в пунктах другому та третьому прохальної частини позовної заяви та з урахуванням заробітної плати з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року, включно.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виразилась у непроведенні їй перерахунку пенсії за віком, з урахуванням періоду її роботи з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року та заробітної плати за страховий період в розмірі 60 календарних місяців з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року.
Крім того, за твердженнями позивача, на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона має право на включення заробітної плати за страховий період в розмірі 60 календарних місяців з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року, як працюючий пенсіонер. Тому, на думку позивача, вона має також право на перерахунок пенсії за віком зі включенням заробітної плати за страховий період в розмірі 60 календарних місяців з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року, а також, з урахуванням трудового стажу з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року.
Ухвалою суду від 10.06.2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, відповідачем надано завірену належним чином копію пенсійної справи, яка долучена до матеріалів справи.
Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтував тим, що при розрахунку загального страхового стажу позивача не був зарахований період її роботи на посаді санітарки в Криворізькій першій міській лікарні з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року (записи у трудовій книжці за № № 1-2), оскільки дата звільнення 22.08.1983 року (за власним бажанням), а дата наказу про звільнення 22.02.1984 року (через 6 місяців). Крім того, за твердженнями відповідача, за частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у нього немає законних підстав для зарахування стажу роботи по 01.03.2019 року для проведення розрахунку заробітної плати лише за 60 календарних місяців з 2013 по 2018 роки. Адже, цією нормою передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 261, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 262, п. 2 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду та їй була призначена пенсія за віком за списком № 2 з 11.10.2016 року, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).
На підставі заяви ОСОБА_1 від 26.12.2018 року їй був проведений перерахунок пенсії з 01.01.2019 року, згідно з ст. 42 Закону № 1058, з донарахуванням стажу роботи та заробітної плати.
Позивач звернулась до відповідача з заявою від 17.04.2019 року про перерахунок пенсії, у відповідь на яку 29.05.2019 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від 26.04.2019 року № 3278/Т-09 про відмову у задоволенні заяви про перерахунок їй пенсії. В обґрунтування своєї відмови у перерахунку пенсії позивачу, відповідач зазначив, що період її роботи на посаді санітарки в Криворізькій першій міській лікарні з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року (записи у трудовій книжці за № № 1-2) не врахований, оскільки дата звільнень 22.08.1983 року (за власним бажанням), а дата наказу про звільнення 22.02.1984 року (через 6 місяців). Крім того, частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Тому, за поясненнями відповідача, у нього немає правових підстав для зарахування позивачу стажу роботи по 01.03.2019 року та проведення розрахунку заробітної плати лише за 60 календарних місяців з 2013 по 2018 роки.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом. Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виразилась у непроведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , з урахуванням страхового стажу з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року та з урахуванням заробітної плати з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року, включно.
Суд, надаючи правову оцінку викладеному вище та вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п. 2 Порядку № 637).
Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).
Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно з п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей з трудової книжки у спірний період з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року позивач працювала на посаді санітарки в Криворізькій першій міській лікарні. Проте, цей період не був включений до її загального трудового стажу для обчислення пенсії з віком за списком № 2. При цьому, основною причиною для незарахування вказаного періоду до загального трудового стажу роботи стало те, що за записами у трудовій книжці № № 1 2 датою звільнення значиться 22.08.1983 року (за власним бажанням), а дата наказу про звільнення 22.02.1984 року (через 6 місяців). З цього приводу суд зазначає, відповідач не врахував те, що позивач не має нести відповідальності за кадрову роботу лікарні, в якій вона працювала, та за порядок оформлення цією установою документів про звільнення позивача, зокрема, дата наказу про звільнення 22.02.1984 року (через 6 місяців). Адже, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці.
Отже, твердження відповідача про те, що за записами у трудовій книжці № № 1 2 датою звільнення значиться 22.08.1983 року (за власним бажанням), а дата наказу про звільнення 22.02.1984 року (через 6 місяців), не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з загального трудового стажу (страхового стажу) позивача, що дає йому право на призначення та/або перерахунок пенсії за віком, оскільки, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та кадрових документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення останнього його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
Відповідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
Відповідно ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Відповідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю І групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Отже, відмовляючи позивачу в перерахунку пенсії за віком, з урахуванням періоду її роботи з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року та з урахування заробітної плати за період з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року, включно, відповідач діяв необґрунтовано та всупереч нормам діючого законодавства України. Також, суд враховує те, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належним чином підстав відмови позивачу в зарахуванні заробітної плати за період з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року, включно.
З приводу позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу період з моменту призначення пенсії ОСОБА_1 по теперішній час для проведення розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, як судом було встановлено та про це зазначено вище, позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, з урахуванням періоду її роботи з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року 17.04.2019 року. Тому, враховуючи вказану дату, відповідач має визначати строки для перерахунку пенсії, відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування».
Отже, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу період з моменту призначення пенсії ОСОБА_1 по теперішній час для проведення розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню та є співмірною з позовною вимогою про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу період з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року для проведення розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , з огляду на що позивачу має бути проведений перерахунок (розрахунок) пенсії з моменту її звернення, тобто з 17.04.2019 року.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Загальною Декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
В рішенні ЄСПЛ «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 року суд підкреслює, що справи, які стосуються питання загального інтересу та впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний спосіб.
В рішенні ЄСПЛ «Звеживський проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частин 1-2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виразилась у непроведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до загального трудового стажу (страхового стажу) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період її роботи з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року та провести їй перерахунок пенсії за віком, з урахуванням загального трудового стажу (страхового стажу) з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року та з урахуванням заробітної плати за період з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року включно, з 17.04.2019 року, підлягають задоволенню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виразилась у непроведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до загального трудового стажу (страхового стажу) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період її роботи з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року та провести їй перерахунок пенсії за віком, з урахуванням загального трудового стажу (страхового стажу) з 20.10.1981 року по 22.08.1983 року та з урахуванням заробітної плати за період з 01.06.2014 року по 01.06.2019 року включно, з 17.04.2019 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачену суму судового збору в розмірі 576,30 грн. (п`ятсот сімдесят шість гривень тридцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10.07.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька