Справа № 599/1919/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4164/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 червня 2018 року, ухвалене суддею Чорною В.Г. в м. Зборові о 13 год. 35 хв. у справі № 599/1919/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Зборівської районної державної адміністрації Тернопільської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Зборівського районного військового комісаріату про зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд зобов`язати Міністерство оборони України виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму у зв`язку зі смертю сина.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням № 118 від 17 листопада 2017 року, яке оформлене протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової строкової служби відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, відповідно до якого, призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця настала внаслідок навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства.

Позивач вважає, що доказом самогубства не може бути лікарське свідоцтво про смерть від 26.05.2015 року № 1168, так як воно не підтверджує факту самогубства. На думку позивача, встановлення факту самогубства можливе лише за результатами комплексного дослідження відбитків взуття на місці події, відбитків пальців на зброї, проведення балістичної експертизи, даних про психічне здоров`я та психологічний стан загиблого впродовж служби, відібрання пояснень у знайомих, родичів, що можливе в межах кримінального провадження. Враховуючи те, що кримінальне провадження за фактом смерті ОСОБА_2 триває, висновок відповідача про смерть ОСОБА_2 внаслідок самоушкодження, на думку позивача, є передчасним.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано відмову Міністерства оборони України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму у зв`язку із смертю сина ОСОБА_2 під час несення ним військової служби в зоні АТО протиправною та зобов`язано Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму на час смерті сина ОСОБА_2 , а саме 609 000 гривень.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, Міністерство оборони України, яке просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що смерть ОСОБА_2 , який є сином позивача настала у зв`язку з навмисним заподіянням собі тілесних ушкоджень, які призвели до смерті. Зважаючи на цю обставину, відповідно до частини 1 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підстави для виплати одноразової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця відсутні.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Апеляційним судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 січня 1983 року, ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно з витягом із наказу Міністерства оборони України від 27.01.2015 року, ОСОБА_2 прибув до складу сил та засобів сектора «Б», які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Відповідно до витягу із наказу Міністерства оборони України від 23.05.2015 року № 148 ОСОБА_2 вибув зі складу АТО у зв`язку із загибеллю.

Лікарським свідоцтвом про смерть № 1168 від 26.05.2015 року Дніпропетровського обласного комунального закладу «Бюро судово-медичної експертизи» встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок навмисного самоушкодження шляхом наскрізного вогнепального поранення в голову.

Відповідно до витягу з протоколу № 2808 від 01 листопада 2017 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, поранення та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з проходженням військової служби.

Рішенням № 118 від 17 листопада 2017 року оформленим протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової строкової служби, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з самогубством військовослужбовця.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що поранення та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з проходженням військової служби, а тому позивач як батько загиблого військовослужбовця має право, а відповідач зобов`язаний надати одноразову грошову допомогу членам сім`ї загиблого військовослужбовця в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Як встановлено частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) зазначено, що він відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Підпунктами 1, 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Згідно зі статтею 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 16 -3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Ці положення кореспондуються з нормами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Пунктом 10 Порядку № 975 встановлено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

- заява кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у м.м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної, ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і п. 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 15 Порядку № 975 передбачено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено.

При цьому, як зазначено в пункті 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) для отримання одноразової допомоги подають, документ, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Водночас законодавством України не визначено конкретного документа, який свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Відповідно до п.п. 1.1 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о) затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1152/13026 (далі Інструкція № 545) для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о).

Пунктом 2.1 Інструкції № 545 передбачено, що перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися

поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. У разі поховання померлого закладом охорони здоров`я - останній обов`язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті.

В графі 9 затвердженої цією Інструкцією форми лікарського свідоцтва про смерть зазначається внаслідок чого настала смерть відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (далі - МКХ-10) та вибирається - 5 (навмисне самоушкодження), якщо основна причина смерті кодується в межах класу Х60-Х84 за МКХ-10.

Виходячи з наведених нормативних положень, лікарське свідоцтво про смерть затверджене з метою забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану, в якому вказується основна причина смерті встановлена за результатами розтину тіла у випадку насильницької смерті.

Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть видається для інших цілей та не є тим документом, на підставі якого безумовно можна зробити висновки про обставини та причини смерті особи.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року (далі - Положення № 402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.3 Положення № 402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

При цьому до повноважень Центральної військово-лікарської комісії, згідно з пунктами 2.3.3 та 2.3.4 Положення № 402 не входить встановлення причин та обставин смерті військовослужбовця і їх зв`язок з проходженням військової служби та прийняття з цього приводу відповідно рішення. Повноваження Центральної військово-лікарської комісії відповідно до наведених пунктів Положення № 402 обмежуються організаційними функціями та правом розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Отже, витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2808 від 01.11.2017 року є недопустимим доказом у справі.

В той же час, відповідно до п. 21.7 та 21.25 Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.

Суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що постанова ВЛК про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми, каліцтва) з проходження військової служби в матеріалах справи відсутня, а сторонами не доведено її існування.

Інших документів, які б встановлювали обставини та причини смерті ОСОБА_2 в матеріалах справи немає та сторонами не надано.

Приймаючи оскаржене рішення, Міністерство оборони України виходило з тих мотивів, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок самоушкодження, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 1168 від 26.05.2015 року Дніпропетровського обласного комунального закладу «Бюро судово-медичної експертизи».

Проте, апеляційним судом вище з`ясовано та зроблено висновок, що лікарське свідоцтво про смерть видається для інших цілей та не є тим документом, на підставі якого безумовно можна зробити висновки про обставини та причини смерті особи.

Тому, Міністерство оборони України, на думку апеляційного суду, при прийнятті рішення про відмову в наданні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, керувалось документом, який не свідчить безумовно про причини смерті та не фіксує обставини смерті військовослужбовця.

Водночас, слідчим відділом Красноармійського МВ ГУ МВС України у Донецькій області розслідується кримінальне провадження № 0001286 порушене за фактом смерті ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В матеріалах цієї справи наявні докази, які інформують про те, що в ході розслідування кримінального провадження № 0001286, проведено, зокрема, огляд місця події та трупа, судово-медичну експертизу та складено висновок № 1168Е від 16.06.2015 року, судово-токсикологічну експертизу, судово-балістичну експертизу та складено висновок № 955 від 16.06.2015 року, допит свідків.

Отже, апеляційний суд вважає, що на момент прийняття оскарженого рішення, Міністерство оборони не володіло інформацією про обставини та причини смерті військовослужбовця, а тому рішення відповідача про відмову у наданні позивачу одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, яке ґрунтувалось на тій обставині, що смерть військовослужбовця настала у зв`язку з самоушкодженням, є незаконним та таким, що прийняте без з`ясування дійсних обставин та причин смерті військовослужбовця.

Згідно з частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та в межах повноважень Міністерства оборони України при вирішенні питання про надання одноразової грошової допомоги визначених Порядком № 974, зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача про надання одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця, одночасно скасувавши рішенням Міністерства оборони України № 118 від 17 листопада 2017 року про затвердження протоколу Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової строкової служби, з рахуванням вищевикладених висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 червня 2018 року в справі № 599/1919/17 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати пункт 181 рішення Міністерства оборони України оформлене протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової строкової служби № 118 від 17 листопада 2017 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повний текст постанови складено 31.07.2019 року