Справа № 640/20006/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Сорочко Є.О.

за участю секретаря судового засідання Драч М.Ю.

представник позивача: не з`явився;

представника відповідача: Полякова С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж 7» до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.08.2018 р. № 01, № 01,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж 7» (далі також - ТОВ «Авантаж 7», позивач) до Головного управління ДФС у місті Києві (далі також - ГУ ДФС у місті Києві, відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті за актом перевірки № 520/26-15-14-01-03/33831847 від 01 серпня 2018 року ГУ ДФС у місті Києві, а саме податкове повідомлення-рішення № 01 від 17 серпня 2018 року та податкове повідомлення-рішення № 01 від 17 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.02.2019 р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 17 серпня 2018 року № 01 та № 01.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт зазначає, що судом не в повному обсязі з`ясовано всі фактичні обставини у справі, не досліджені та не враховані надані до суду докази, що призвело до необ`єктивного, неправильного вирішення справи.

Так, позивачем в порушення п.п. 8, 9,П (С)БО №9, п. 19 П (С)БО № 16 не було включено до первісної вартості придбаного товару (гази нафтові зріджені) вартість транспортно-заготівельних витрат (вартість послуг з транспортування запасів автомобільним транспортом до місця їх використання), які були придбані у ТОВ «Билайн» на загальну суму 49 654 382,00 грн., а були включені до складу витрат на збут.

За результатами проведеного розрахунку залишків нереалізованих запасів (газів нафтових зріджених) на кінець кожного звітного періоду податковим органом встановлено заниження собівартості реалізованих товарів на загальну суму 42 309 281,00 грн.

Також, апелянт зазначає, що під час перевірки було встановлено списання товарів на підставі актів інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей, однак не взято до уваги, що вказані товари не використовувались позивачем в господарській діяльності, що є підставою для нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції подано з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а податкові повідомлення-рішення були правомірно скасовані судом першої інстанції.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 16 травня 2018 року № 8567, відповідачем, у період з 30 травня 2018 року по 25 липня 2018 року проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 01 серпня 2018 року № 520/26-15-14-01-03/33831847.

Перевіркою, зокрема, було встановлено порушення позивачем п. 44.1 статті 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п. 6, п. 10, п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 322 118, 00 грн., в тому числі: 3 квартали 2016 на суму 55 777, 00 грн., 2016 рік на суму 239 980, 00 грн., 1-й квартал 2017 на суму 421 921, 00 грн., півріччя 2017 на суму 598 721, 00 грн., 3 квартали 2017 на суму 809 951, 00 грн., 2017 рік на суму 777 710, 00 грн., 1-й квартал 2018 на суму 304 429,00 грн.

На підставі вказаного висновку акту перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № 01 від 17 серпня 2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1 652 649, 00 грн., з яких 1 322 119, 00 грн. сума основного платежу, а 330 530,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Також, перевіркою, зокрема, було встановлено порушення позивачем п. 192.1 статті 192, п. 198.3 статті 198, п. 198.5 статті 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у квітні 2017 на суму 122 547, 00 грн., завищення суми від`ємного значення податку на додану вартість (далі також - ПДВ), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у березні 2018 на суму 787 403, 00 грн.

На підставі вказаного висновку акту перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № 01 від 17 серпня 2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 183 820, 00 грн., з яких 122 547, 00 грн. сума основного платежу, а 61 273, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

За результатами адміністративного оскарження, ДФС України прийнято рішення від 31.10.2018 р.№ 35463/6/99-99-11-01-01-25, яким, зокрема, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві від 17.08.2018 р. № 01, № 01 залишено без змін, а скаргу - задоволено частково.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Вирішуючи питання правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 17.08.2018 р. № 01, суд першої інстанції виходив із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач (Замовник), в особі директора ОСОБА_1 з одного боку, та TOB «Билайн» (Перевізник), в особі директора ОСОБА_2 з іншого боку, уклали договір на перевезення вантажів автомобільним автотранспортом від 09 червня 2016 року № 01-1, у відповідності до якого Замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а Перевізник зобов`язується здійснити перевезення вантажу автомобільним автотранспортом відповідно до умов Заявок Замовника, а Замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажів погоджену Сторонами провізну плату.

TOB «Билайн» надано позивачу послуги з міжнародного перевезення паливно-мастильних матеріалів (гази нафтові зріджені) від іноземних постачальників до місця зберігання (газонаповнювальну станцію зріджених газів) на загальну суму 37 945 095, 00 грн. та послуги з перевезення паливно-мастильних матеріалів по Україні (від місця зберігання до місця використання (АГЗП, ГНС)) на загальну суму 11 709 287, 00 грн. Усього вартість послуг 49 654 382, 00 грн.

Зазначені транспортні витрати у загальній сумі 49 654 382, 00 грн. TOB «Авантаж 7» не було включено до первісної вартості придбаних товарів, а включено до витрат на збут, що, на думку відповідача, є протиправним та призвело до безпідставного заниження позивачем податку на прибуток у періоді, що перевірявся податковим органом.

Пунктами 8 та 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 246 від 20 жовтня 1999 року, визначено, що придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства/установи за первісною вартістю.

Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з фактичних витрат, зокрема, транспортно-заготівельних витрат (затрат на заготівлю запасів, оплати тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів).

Водночас, відповідно до п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема:

- витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємств;

- витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2016-2018 років ТОВ «Билайн» надавались транспортні послуги з перевезення вантажів, як на території України, так і на доставку ТМЦ від іноземних постачальників.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку правомірності нарахування позивачу податку на прибуток зазначив, що витрати TOB «Авантаж 7» з придбання у TOB «Билайн» послуг з міжнародного перевезення паливно-мастильних матеріалів (від іноземних постачальників до місця зберігання (газонаповнювальну станцію зріджених газів), не є витратами на збут.

Разом з тим, витрати з придбання у TOB «Билайн» послуг з перевезення паливно-мастильних матеріалів по Україні (від місця зберігання (газонаповнювальна станція зріджених газів) до місця використання (АГЗП, ГНС)), в розумінні наведених вище вимог положень (стандартів) бухгалтерського обліку, є витратами на збут, оскільки по суті є витратами на транспортування готової продукції між складами позивача, що було правомірно відображено у бухгалтерській документації TOB «Авантаж 7».

Відповідно, позивач мав правові підстави для віднесення до витрат на збут суми 11 709 287, 00 грн., сплаченої ним за перевезення готової продукції від місця зберігання до місця реалізації.

Таким чином, безпідставними є висновки податкового органу про те, що TOB «Авантаж 7» протиправно не було включено до первісної вартості придбаного товару (гази нафтові зріджені) вартість транспортно-заготівельних витрат (вартість послуг з перевезення паливно-мастильних матеріалів по Україні), які були придбані у TOB «Билайн» на суму 11 709 287, 00 грн., а включено до складу витрат на збут.

Разом з тим, позивачем не було обґрунтовано на підставі належних та допустимих доказів правомірність віднесення до витрат на збут суми 37 945 095, 00 грн., яка була ним витрачена в якості оплати послуг TOB «Билайн» з міжнародного перевезення паливно-мастильних матеріалів (гази нафтові зріджені) від іноземних постачальників до місця зберігання (газонаповнювальну станцію зріджених газів), з огляду на те, що такі витрати не охоплюються вказаними вище приписами Положень (стандартів) бухгалтерського обліку. А тому в цій частині висновки акту перевірки підтверджуються.

Водночас, суд звертає увагу на те, що підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 01 від 17 серпня 2018 року було саме безпідставне віднесення позивачем до витрат на збут суми у розмірі 49 654 382, 00 грн., яка складається з правомірно визначених TOB «Авантаж 7» 11 709 287, 00 грн. та безпідставно віднесених 37 945 095, 00 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені в акті перевірки позивача висновки податкового органу про заниження TOB «Авантаж 7» сум податку на прибуток, на підставі яких і було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 01 від 17 серпня 2018 року, є обґрунтованими лише частково.

Водночас, суд першої інстанції зазначив про неможливість встановлення пропорційності заниження TOB «Авантаж 7» сум податку на прибуток в залежності від вчинених останнім порушень податкового законодавства, зафіксованих актом перевірки, та ступінь впливу цього показника на розмір збільшення суми зобов`язання позивача зі сплати такого податку, визначений податковим органом в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № 01 від 17 серпня 2018 року.

В контексті зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про те, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до виключної компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 05 грудня 2006 року у справі № 21-527во06, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 08 жовтня 2012 року у справі № К-58359/09, від 14 червня 2012 року у справі № К-34052/10 та від 08 травня 2007 року у справі № К-10137/06.

В судове засідання розрахунку оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем надано не було.

Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.08.2018 року № 01 є обґрунтованим, оскільки неможливо відокремити розрахований податковим органом в межах суми збільшеного грошового зобов`язання податок на прибуток, від суми, визначеної на підставі зазначених хибних висновків акту перевірки.

Вирішуючи питання правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 17 серпня 2018 року № 01, суд першої інстанції виходив із наступного.

Як вбачається з акту перевірки від 01 серпня 2018 року № 520/26-15-14-01-03/33831847, у періоді з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року, згідно актів списування товарів, складених на підставі актів інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей, які були проведені відповідними комісіями TOB «Авантаж 7» та затверджені директором підприємства, у зв`язку із встановленням фактів нестач (фактичною відсутністю певних найменувань товару (печиво Барні міні какао 25г, цигарки Rothmans Demi Silver, кава в зернах 1кг, запальнички, пиво Bud 0.5л ж/б, напій Кока-Кола 0,5л, стакан паперовий 110 мл, шоколад та інш.) з балансу підприємства було списано вартість товару (придбано у платників податку на додану вартість) на загальну суму 627 535, 47 грн.

В бухгалтерському обліку вказані операції відображені наступним чином:

Д-т 808 "Витрати товарів" - К-т 2821 "Товари в торгівлі" (без урахування торгівельної націнки) - на загальну суму 627 535, 47 грн.;

Д-т 949 "Інші витрати операційної діяльності" - К-т 808 "Витрати товарів" - на загальну суму 627 535, 47 грн.;

Д-т 791 "Результат операційної діяльності" - К-т 949 "Інші витрати операційної діяльності" на загальну суму 627 535, 47 грн.

Згідно з п. 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права на податковий кредит вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги й основні фонди розпочали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання та/або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, що здійснюються платником податку в межах балансу, та в операціях, що не є господарською діяльністю.

З урахуванням наведеного відповідач вважає, що вищевказані товари були списані та, відповідно, не були використані в господарській діяльності позивача, а тому, згідно з п.198.5 статті 198 ПК України TOB "Авантаж 7" було зобов`язано нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України.

Разом з тим, як зазначає позивач, зазначені вище списання виникли внаслідок проведених інвентаризацій та відображення в бухгалтерському обліку їх наслідків. Зокрема, даними проведеннями на рахунках бухгалтерського обліку були відображені пересортиці, які виникли внаслідок встановлення нестач та надлишків щодо запасів однакового найменування і в однаковій кількості.

Відповідно до п. 14 Розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02 вересня 2014 року, інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації.

Відповідно до п.п. 4, 5 розділу IV вказаного Положення, виявлені при інвентаризації розбіжності між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку регулюються підприємствами в такому порядку:

основні засоби, нематеріальні активи, які виявлені в лишках, підлягають оприбуткуванню зі збільшенням доходів майбутніх періодів (доходів спеціального фонду бюджетної установи);

цінні папери, грошові кошти, їх еквіваленти та інші оборотні матеріальні цінності, які виявлені в лишках, підлягають оприбуткуванню зі збільшенням доходу звітного періоду підприємства (доходу спеціального фонду бюджетної установи);

нестача запасів у межах установлених норм природного убутку, виявлена під час інвентаризації, списується за розпорядженням керівника підприємства на витрати. Норми природного убутку можуть застосовуватися лише у разі виявлення фактичних нестач і після взаємозаліку нестач цінностей і лишків внаслідок пересортиці. За відсутності норм природного убутку втрата розглядається як нестача понад норму;

нестача цінностей понад норми природного убутку, а також втрати від псування цінностей списуються з балансу та відносяться на рахунок винних осіб у розмірі, визначеному відповідно до законодавства, у разі якщо винні особи не встановлені, вони зараховуються на позабалансовий рахунок до моменту встановлення винних осіб або закриття справи згідно із законодавством.

Взаємний залік лишків і нестач внаслідок пересортиці допускається тільки щодо запасів однакового найменування і в тотожній кількості за умови, що лишки і нестачі утворились за один і той самий період, що перевіряється, та в однієї і тієї самої матеріально відповідальної особи.

У разі взаємозаліку нестач і лишків внаслідок пересортиці, коли вартість запасів, що виявились у нестачі, більше вартості запасів, що виявились у надлишку, різниця вартості повинна бути віднесена на винних осіб.

Якщо особи, винні в пересортиці, не встановлені, то сумові різниці розглядаються як нестачі цінностей понад норми природного убутку з віднесенням їх до складу витрат у порядку, визначеному пунктом 4 цього розділу. За такими сумовими різницями в протоколах інвентаризаційної комісії повинні бути наведені причини, з яких різниці не можуть бути віднесені на винних осіб.

Перевищення вартості запасів, що виявились у лишку, порівняно з вартістю запасів, що виявились у нестачі внаслідок пересортиці, відноситься на збільшення даних обліку відповідних запасів та доходів у порядку, визначеному пунктом 4 цього розділу.

Тобто, наявність пересортиці має бути підтверджена документально належними та допустимими доказами, зокрема, інвентаризаційними описами, актами інвентаризації, звіряльними відомостями, як це визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02 вересня 2014 року.

Так, позивачем були надані суду інвентаризаційні описи та акти інвентаризації, які підтверджують його доводи про те, що нестачі та надлишки товарів, визначених відповідачем в акті перевірки, виникали не внаслідок втрат або безоплатного отримання товарно-матеріальних цінностей, а внаслідок пересортиць товарно-матеріальних цінностей, тобто виникали в процесі господарської діяльності ТОВ «Авантаж 7».

Отже, на думку суду першої інстанції, доводи відповідача про списання таких товарів та, відповідно, не використання їх в господарській діяльності позивача, документально не підтверджуються, що свідчить про безпідставність висновків акту перевірки, які були покладені в основу оскаржуваного повідомлення-рішення від 17 серпня 2018 року № 01.

Однак, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, оскільки у відповідності до вищенаведених норм права, у випадку наявності лишків і нестач товарів одного найменування підприємством має бути здійснений залік виявленої пересортиці, після чого у підприємства виникає від`ємна сумова різниця, до якої має бути застосовані норми природного убутку шляхом його включення до первісної вартості товару.

Відповідно до пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Отже, при виявленні від`ємної сумової різниці, яка виникає у разі понаднормової нестачі товарів (понаднормового убутку), слід, як і при виявленні нестачі, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на підставі п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України.

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги те, що сумова різниця, яка виникла після списання позивачем товарів призвела до понаднормового убутку, що є підставою для нарахування сум з ПДВ, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем вірно визначено податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 183 812,00 грн., а тому підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 17.08.2018 р. № 01 відсутні.

Посилання позивача на та, що ревізорами ДФС для виведення суми ПДВ у розмірі 125 507,00 грн. було використано суму списаного товару 627 535,47 грн., оскільки за підрахунками позивача сума списаного товару складає 649 364,73 грн., що суттєво вплинуло б на зменшення об`єкту оподаткування з податку на додану вартість, колегія суддів оцінює критично, позаяк вказані доводи відповідними розрахунками не підтверджуються. В той же час, за підрахунками суду сума ПДВ у разі використання в якості складової суми на яку посилається позивач становить: 649 364,73*20= 129 873,00 грн. (ПДВ), що в будь-якому випадку більша за суму, визначену відповідачем - 125 507,00 грн. (ПДВ).

За таких обставин, допущені неточності в розрахунках в даному випадку не порушують прав позивача та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ч. 1 ст. 317 Кодексу).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві слід задовольнити частково. Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.02.2019 р. скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 17 серпня 2018 року № 01 та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 лютого 2019 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 17 серпня 2018 року № 01 та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

Є.О.Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 31.07.2019 р.