Справа № 140/102/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4287/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «Веставтобуд» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі за його позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя(і) у І інстанції Андрусенко О.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 14 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2019 року приватне підприємство «Веставтобуд» (далі ПП «Веставтобуд») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС) від 22 листопада 2018 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності (далі Мито) на 6149,66 грн., з яких 4919,73 грн за основним платежем та 1229,93 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 8, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів (далі ПДВ) на 13 529,26 грн, з яких 10 823,41 грн за основним платежем та 2705,85 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 140/102/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належними та допустимими доказами довів суду правомірність оскаржуваних ППР від 22 листопада 2018 року № та № , а тому підстави для їх скасування відсутні.

У апеляційній скарзі ПП «Веставтобуд» просить зазначене судове рішення скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу саме тим документам, у яких зазначена більша митна вартість, і провів донарахування. При цьому у литовських документах відомості про продавця та покупця автомобіля не співпадають із українськими, а отже повна ідентичність відсутня.

Наполягає на тому, що позивач діяв добросовісно, пред`явив до митного оформлення ті документи, які були йому передані продавцем, та зазначив їх у графі декларації 44. Такі документи ніким не скасовані чи визнані судом недійсними. Будь-яких доказів, що свідчать про їх підробку, виправлення чи підміну в акті перевірки не наведено.

Жодних пояснень чи додаткових підтверджуючих документів від позивача податковий орган не витребовував. Сама по собі експортна митна декларація MRN № 18LTKC0100EK05F2A6 не є належним доказом заниження митної вартості та не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб.

Додатково звертає увагу на те, що нормами Митного кодексу України не передбачено повноважень митного органу змінювати методи визначення рівня митної вартості із шостого (резервного) на основний (за ціною договору) у зворотному порядку.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що зміст документів, отриманих від іноземного контрагента, викладені на литовській мові, а відсутність перекладу не дає можливості як дослідити їх, так і оцінити у сукупності з іншими доказами.

ГУ ДФС подало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ПП «Веставтобуд», у якому погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає вимоги апелянта безпідставними.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги ПП «Веставтобуд» у повному обсязі.

Представник ГУ ДФС у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість доводів апелянта. Просила залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі ПК) базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 ПК у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 5 статті 54 МК встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 2 статті 52 МК декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частиною 8 статті 264 МК з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 1 статті 351 цього ж Кодексу визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 351 МК документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно із положеннями статті 352 МК посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, у період з 19 жовтня 2018 року по 25 жовтня 2018 року посадовими особами ГУ ДФС проведено документальну невиїзну перевірку ПП «Веставтобуд» з питань дотримання вимог митного законодавства України у частині правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування та сплати митних платежів при оформленні товарів за окремою митною декларацією № UA205090/2018/038802 від 23 травня 2018 року. Результати перевірки оформлено актом від 01 листопада 2018 року № 22878/14-08/40928728.

Під час перевірки контролюючим органом було встановлено, що ПП «Веставтобуд» на підставі договору (контракту) купівлі продажу № 01-18 від 30 березня 2018 року за митною декларацією (далі МД) № UA205090/2018/038802 від 23 травня 2018 року ввезено на територію України вантажний автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO, кузов НОМЕР_1 , тип кузова вантажний фургон, тип палива дизельний.

При митному оформлені товару митна вартість була визначена декларантом відповідно до статті 52 МК за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості, передбаченим підпунктом «г» пункту 2 частини 1 статті 57 МК, у сумі 76870,83 грн, за якою митні платежі сплачено у повному обсязі.

У графі 2 МД заявлено відправником/експортером - «CONTRADE LTD» (WTC 1CV New London House 6 London Street, City of London, England, EC3R 7LР.). Ця ж фірма зазначена у якості продавця товару в інвойсі для оплати за товар покупцю ПП «Веставтобуд».

Одержувачем товару (графа 8 МД), особою відповідальною за фінансове врегулювання (графа 9 МД) задекларовано ПП «Веставтобуд».

Митний орган Республіки Литва звернувся до Державної фіскальної служби України про надання адміністративної допомоги щодо підтвердження фактів ввезення на митну територію України та митного оформлення товарів, зокрема, транспортного засобу марки RENAULT, модель KANGOO, кузов НОМЕР_1 .

При порівнянні документів, отриманих від митного органу Республіки Литва, що стосуються експорту автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO, кузов НОМЕР_1 та товаросупровідних документів за МД № UA205090/2018/038802 митним органом зроблено висновок про повну ідентичність транспортного засобу на підставі відповідності номера шасі за ідентифікаційним номером (VIN-код) та інших характеристик автомобіля (марка, модель).

Ціна товару від фірми «CONTRADE LTD» для продажу в Україну (інвойс № 09-05L від 22 травня 2018 року) становила 2328,0000 EUR (71582,1146 грн).

Разом із тим, згідно із рахунком - фактурою № 2626 від 21 травня 2018 року даний товар продано у Республіці Литва та задекларовано на експорт до України (експортна декларація від 21 травня 2018 року № 18LTKC0100EK05F2A6) за ціною 4100,00 євро (на дату митного оформлення в Україні 23 травня 2018 року - 126068,16 грн).

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до інформації бази даних АСМО «Інспектор» ІС «Перегляд пропуску» 22 травня 2018 року (час пропуску: 19:31) було здійснено ввіз на митну територію України через пункт пропуску автомобільного сполучення «Ягодин» транспортного засобу номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .

Згідно із експортною декларацією Республіки Литва № 18LTKC0100EK05F2A6 від 21 травня 2018 року з країни був експортований автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO, кузов НОМЕР_1 , тип палива: дизельний, відправник UAB «T&S MOBILE», одержувач - TARASIUK VOLODYMYR, країна призначення Україна. Вартість автомобіля 4100,00 євро (а.с.108-109).

Окрім того, довідкою-рахунком серії TSN № 2626 від 21 травня 2018 року та квитанцією до нього також підтверджується оплата покупцем ОСОБА_2 за вказаний автомобіль 4100 євро (а.с. 110-111).

На переконання апеляційного суду, слід погодитися із судом першої інстанції про те, що відомості з документів, отриманих від митного органу Республіки Литва, що стосуються експорту вказаного автомобіля з її території, та відомості митної декларації типу ІМ 40ДЕ позивача (а.с. 21) із супровідними документами, давали митному органу належні підстави для висновку про ідентичність такого транспортного засобу з огляду на повну відповідність номера шасі за ідентифікаційним номером (VIN-код), марки, моделі, а отже ідентифікувати транспортний засіб, як повністю ідентичний товар тому, що проданий та оформлений у Республіці Литва на експорт для відправлення в країну призначення - Україну.

Хронологія продажу, оформлення експорту в Республіці Литва та імпорту товару в Україні свідчить про відсутність застережень про можливість їх реального здійснення у часі, що додатково підтверджує правильність висновків контролюючого органу.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що у ході проведеної перевірки контролюючим органом було встановлено факт недостовірного декларування митної вартості при ввезенні на митну територію України вказаного транспортного засобу, оскільки декларанту на час декларування достовірно було відомо реальну фактично сплачену вартість товару, що імпортувався в Україну.

Тому контролюючий орган мав належні правові підстави для висновку про заниження податкових зобов`язань по сплаті до бюджету митних платежів на загальну суму 15743,15 грн., з яких 4919,73 грн ввізного мита та 10823,41 грн ПДВ із ввезених на митну територію України товарів на підставі даних акту перевірки від 01 листопада .2018 року № 22878/14-08/40928728 та прийняття оскаржуваних позивачем ППР від 22 листопада 2018 року № та № .

При цьому апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що митне оформлення товарів за резервним методом не позбавляє контролюючий орган права у передбаченому законом випадку самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків.

Одночасно, на думку апеляційного суду, слід визнати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість притягнення до відповідальності ПП «Веставтобуд», оскільки товар за МД № UA205090/2018/038802 від 23 травня 2018 року було ввезено для ПП «Веставтобуд», зазначеного як одержувач товару (графа 8 МД) та особа, відповідальна за фінансове врегулювання (графа 9 МД).

Окрім того, наданими у ході апеляційного розгляду на вимогу апеляційного суду повідомленням ГУ ДФС № 17845/10/03-20-14-08-14 від 11 жовтня 2018 року про проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Веставтобуд» та доказом його отримання позивачем спростовуються доводи апелянта про неможливість подачі ним відповідних документів контролюючому органу на обґрунтування вартості спірного автомобіля під час проведення перевірки.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог ПП «Веставтобуд».

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу приватного підприємства «Веставтобуд» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 813/581/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 01 серпня 2019 року.