Справа № 810/4997/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 липня 2019 року № 810/4997/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в місті Києві в порядку письмового провадження заяву ТОВ "Тріумф" про зміну способу виконання судового рішення у справі за позовом ТОВ "Тріумф" до Головного управління ДФС у Київській області, Броварського УДКСУ у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф" з заявою про зміну способу виконання судового рішення у справі №810/4997/15 за позовом ТОВ "Тріумф" до Головного управління ДФС у Київській області, Броварського УДКСУ у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Заява обґрунтована тим, що на даний час судове рішення в частині бюджетного відшкодування позивачу ПДВ за липень та вересень 2014 року не виконане, оскільки не працює Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. У зв`язку з чим заявник вважає, що зазначені обставини роблять неможливим виконання судового рішення у справі №810/4997/15. Таким чином, заявник здійснює посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 в адміністративній справі №826/7380/15 в якій викладено нову правову позицію, відступивши від висновку щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного суду України від 16.09.2015 у справі №21-881а15, від 17.11.2015 у справі №21-4371а15, від 15.12.2015 у справі №21-2650а15, від 20.04.2016 у справі №21-452а16, від 07.03.2017 у справі №820/19449/14.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 призначено судове засідання на 17.04.2019.

Броварським УДКС України в Київській області 16.04.2019 подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Представники сторін 17.04.2019 подали до суду клопотання в яких просили розгляд заяви здійснювати без їхньої участі, в порядку письмового провадження. Крім того, представник ГУ ДФС у Київській області в клопотанні зазначив, що підстав для задоволення заяви не має, оскільки сума відшкодування внесена до Тимчасового реєстру.

Згідно із ч. 2 ст.378 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

У зв`язку з наявними клопотаннями усіх сторін, суд вирішив подальший розгляд заяви здійснювати в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 06.06.2019 ТОВ "Тріумф" подано до суду заяву в якій зазначено, що 17.04.2019 представником товариства було подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Враховуючи вищевикладене товариство заявляє про відкликання свого клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та просить суд подальший розгляд справи здійснювати в загальному порядку в судовому засіданні.

У зв`язку з поданим клопотанням представника товариства, суд вирішив призначити судове засідання на 24.06.2019.

Представником головного управління ДФС у Київській області 24.06.2019 подано до суду відзив на заяву про зміну способу виконання судового рішення в якому у задоволенні заяви просив відмовити у зв`язку з тим, що сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495,00 грн. по ТОВ "Тріумф" включена до Тимчасового реєстру заяв. Таким чином, відповідач стверджує, що на законному рівні врегульовано механізм відшкодування сум податку на додану вартість з використанням даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Функції з адміністрування Реєстру покладені на Міністерство фінансів України. Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік" не передбачено повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку та не закладено відповідних сум по відшкодуванню. Тобто, норми Податкового кодексу та Порядку взаємодії не передбачають бюджетного відшкодування у спосіб судового стягнення безпосередньо з державного бюджету через ДКС України у Київській області. Крім того, спосіб захисту прав платника не може суперечити встановленій законом процедурі повернення ПДВ з бюджету.

В судовому засіданні 24.06.2019 оголошено перерву до 23.07.2019.

В судове засідання 23.07.2019 прибули усі учасники справи та представником податкового органу заявлено клопотання про здійснення подальшого розгляду заяви в порядку письмового провадження. Представник заявника залишив розгляд даного клопотання на розсуд суду.

На підставі заявленого клопотання, суд протокольною ухвалою від 23.07.2019 вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Матеріалами справи та поданої заяви встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 03.11.2015 задоволений адміністративний позов ТОВ «Тріумф» до Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, Броварського УДКСУ у Київській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування та пені та постановлено: визнати протиправною бездіяльність Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо неповернення ТОВ «Тріумф» бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495,00 грн.; стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Тріумф» бюджетне відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495 грн. 00 коп..

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 резолютивну частину постанови Київського окружного адміністративного суду від 03.11.2015 змінено та викладено у наступній редакції: - визнати протиправною бездіяльність Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо не подання до Броварського УДКСУ у Київській області висновку про суму бюджетного відшкодування ПДВ; - зобов`язати Броварську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області подати до Броварського УДКСУ у Київській області висновок про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ на користь ТОВ «Тріумф» (ідентифікаційний код 31829270) за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495 (дев`ять мільйонів сімсот двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. та пеню за несвоєчасне перерахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 2304311 (два мільйона триста чотири тисячі триста одинадцять) грн. 22 коп..

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 боржника у справі Броварську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області замінено на Головне управління ДФС у Київській області.

27 жовтня 2017 року до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі та в подальшому ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2017, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» про зміну способу і порядку виконання рішення суду задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання судового рішення у справі № 810/4997/15, а саме: зобов`язано Головне управління ДФС у Київській області внести дані про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю «Тріумф» (ідентифікаційний код 31829270) за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495 (дев`ять мільйонів сімсот двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Проте, 09.04.2019 ТОВ "Тріумф" подано нову заяву про зміну способу виконання судового рішення у справі №810/4997/15, шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Тріумф" заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за липень тат вересень 2014 року в розмірі 9722495,00 грн..

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно із частиною 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Частиною 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Зміна способу або порядку виконання може відбуватися у заміні одного заходу примусового виконання судового рішення іншим.

Представник ТОВ "Тріумф", обґрунтовуючи необхідність зміни способу виконання судового рішення зазначив, що на сьогоднішній день чинним законодавством не передбачено механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та структура такого реєстру. Таким чином дані обставини роблять неможливим виконання судового рішення у справі №810/4997/15.

Даний факт також підтверджено і листом ГУ ДФС у м. Києві від 17.05.2019 №92894/10/26-15-43-03-14 в якому зазначено, що на даний час чинним законодавством не передбачено механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та структура такого реєстру.

При цьому, представник заявника до суду долучив оновлену практику Верховного Суду, де викладено аналогічну позицію Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 в адміністративній справі №826/7380/15 про відступ від висновку щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного суду України від 16.09.2015 у справі №21-881а15, від 17.11.2015 у справі №21-4371а15, від 15.12.2015 у справі №21-2650а15, від 20.04.2016 у справі №21-452а16, від 07.03.2017 у справі №820/19449/14.

Відтак, ТОВ "Тріумф" просить суд змінити спосіб виконання судового рішення, а саме шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Тріумф" заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року в розмірі 9722495,00 грн..

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495,00 грн. по ТОВ "Тріумф" включена до Тимчасового реєстру заяв.

Проте, як встановлено судом та не заперечується податковим органом чинним законодавством не передбачено механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та структура такого реєстру, що фактично свідчить про відсутність можливості для отримання платниками податків узгодженої суми бюджетного відшкодування, включеної до Тимчасового реєстру.

На даний час дана сума не повернута ТОВ "Тріумф", що не заперечується сторонами.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію, викладену Великою палатою Верховного суду у постанові від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 80427413).

Так, у цій постанові ВП ВС зауважила, що станом на час розгляду справи у суді касаційної інстанції Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює, а тому такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.

Ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, на думку Великої палати Верховного Суду, є стягнення з Державного бюджету України через територіальні органи Державної казначейської служби України на користь платника податків заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14, про те, що відшкодування ПДВ здійснюється органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 року № 39 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість», оскільки на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду вказаний спосіб захисту не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, правовий висновок, викладений Великою палатою Верховного суду у постанові від 12.02.2019 у справі №826/7380/15, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 598309,00 грн., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У пункті 40 рішення у справі «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19.03.1997, заява №18357/91, ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У пунктах 51-54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, від 15.10.2009, ЄСПЛ також наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року). Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною (див. рішення у справі "Зубко та інші проти України").

ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України", N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Суд зазначає, що включення контролюючим органом суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495,00 грн. по ТОВ "Тріумф" до Тимчасового реєстру заяв, який наразі не функціонує, фактично призвело до того, що постанова Київського окружного адміністративного суду у справі №810/4997/15 залишається невиконаною більше ніж один рік з дня набрання судовим рішенням законної сили, що є надмірною затримкою, яка порушує як гарантоване позивачеві статтею 6 Конвенції право на справедливий суд, так і право на мирне володіння майном, надане йому статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Більш того, включення контролюючим органом суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495,00 грн. по ТОВ "Тріумф" до Тимчасового реєстру заяв, унеможливлює виконання Київського окружного адміністративного суду у справі №810/4997/15, оскільки Тимчасовий реєстр наразі не функціонує.

У свою чергу, верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що внесення контролюючим органом інформації про належну позивачеві узгоджену суму бюджетного відшкодування до Тимчасового реєстру не лише не призводить до ефективного відновлення права платника податків, а фактично нівелює ефективність судового захисту та унеможливлює отримання позивачем позитивного результату від виконання судового рішення, суд вважає, що у даному випадку наявні передбачені статтею 378 КАС України підстави для зміни способу виконання постанови Київського окружного адміністративного суду у справі №810/4997/15 шляхом стягнення з Державного бюджету України через територіальний орган Державної казначейської служби України на користь товариства заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю Тріумф про зміну способу виконання судового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 248, 378 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Тріумф про зміну способу виконання судового рішення задовольнити.

2. Змінити спосіб виконання постанови Київського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №8104997/15, а саме: стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Київській області (ідентифікаційний код 37955989, місцезнаходження: 01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тріумф (ідентифікаційний код 31829270) заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за липень та вересень 2014 року у розмірі 9722495 (дев`ять мільйонів сімсот двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп..

3. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.