Справа № 1.380.2019.001233
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001233
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника відповідача Герасиміва В.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

18.03.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Львівської митниці ДФС , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1 (далі - відповідач; митний орган), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/00094/2 від 13.02.2019;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці ДФС матеріальну шкоду в розмірі 43587,87 грн., надмірно сплачених за митне оформлення транспортного засобу марки RENAULT, модель CAPTUR, 2016 рік випуску, номер кузова НОМЕР_2 , 800 грн. витрат, пов`язаних із перебуванням автотранспортного засобу в зоні митного контролю та 450,88 грн. комісії;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці ДФС 10000,00 грн. моральної шкоди.

Крім цього, позивач подав заяву про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу в розмірі 4200,00 грн.

Ухвалою від 25.03.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, а також залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області , місцезнаходження: 79007, Львівська обл., м. Львів, вул. К. Левицького, 18 (далі - третя особа).

Ухвалою від 20.05.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позов обґрунтований тим, що відповідач, всупереч вимогам ст.ст. 57, 58 Митного Кодексу України (далі - МК України), не застосувавши основний метод визначення митної вартості товарів, перейшов до другорядних методів, які також не застосував, посилаючись на те, що ані у відповідача, ані у позивача немає інформації про ідентичні та аналогічні товари та відсутня вартісна основа для розрахунку митної вартості в органу ДФС. При цьому, відповідач проігнорував той факт, що позивач надав висновок №10899 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 13.02.2019, відповідно до якого вартість на кордоні України без врахування митних платежів та зборів, не розмитненого та не зареєстрованого в Україні автомобіля марки RENAULT, модель CAPTUR, 2016 рік випуску, номер кузова НОМЕР_2 станом на момент виконання дослідження становила 8529,00 євро. Оскарженим рішенням визначено митну вартість транспортного засобу за резервним методом відповідно до цінової інформації з системи АСАУР ДФС у розмірі 12450,00 євро замість митної вартості 7900,00 євро, що заявлена позивачем. Позивач зазначив, що внаслідок такого неправомірного рішення відповідача, він змушений був доплатити за митне оформлення транспортного засобу 43587,87грн. та 435,88грн. комісії за послуги банку та сплатити 815,00 грн., пов`язаних із перебуванням транспортного засобу в зоні митного контролю з моменту в`їзду до дати прийняття відповідачем оскарженого рішення.

Крім цього, позивач вказує на те, що через неправомірну відмову відповідача прийняти оформлену належним чином митну декларацію, відмову у митному оформленні придбаного мною транспортного засобу, йому завдано моральну шкоду в розмірі 10000,00грн.

08.04.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що митною декларацією №UA209000/2019/00094/2 від 13.02.2019 індикатор ризику, визначений на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів, склав 12450,00 євро, що перевищувало заявлену позивачем фактурну вартість. Це стало підставою, відповідно до Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1077 (далі - Тимчасовий порядок), для проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу. Також представник відповідача вказав, що позивач, в порушення вимог ч.1 ст.368 МК України, не подав до митного оформлення касовий ордер, касовий чек чи інший документ про прийняття визначеної суми готівки. Крім цього, позивач не приєднав другу сторінку експортної декларації №19DE8 від 06.02.2019. Представник відповідача зазначив, що позивач на повідомлення відповідача про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом подання документів, що підтверджують митну вартість транспортного засобу надіслав повідомлення про відмову від подання додаткових документів. Представник відповідача зазначив, що позивач самостійно відмовився від визначення митної вартості на базі ціни, встановленої експортером. У зв`язку з чим, відповідно до вимог МК України та Тимчасового порядку, відповідач самостійно визначив вартість транспортного засобу. Митний орган визначив митну вартість транспортного засобу відповідно до цінової інформації з системи АСАУР ДФС у розмірі 12450,00 євро.

15.04.2019 позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності підстав визначених в ч.3 ст.53 МК України, зокрема, але не виключно, якщо надані декларантом документи містять розбіжності. Проте, відповідач не вказав, в яких саме документах наявні розбіжності відносно числових значень складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Позивач вважає, що вимога відповідача про надання іншого документа про прийняття визначеної суми готівки суперечить ч.1 ст.368 МК України, оскільки наданий договір купівлі-продажу №000000009/19 від 06.02.2019, в розумінні ч.1 ст.368 МК України, є іншим документом роздрібної торгівлі, який містить відомості щодо вартості таких товарів. Крім цього, відповідач помилково вважає, що позивач подав фактуру №000000009/19 від 06.02.2019, оскільки це є договором купівлі-продажу, згідно з яким позивач придбав декларований транспортний засіб.

16.04.2019 представник третьої особи подав пояснення, в яких зазначив, що органи казначейства не приймають рішення щодо повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів, а лише виконують прийняте уповноваженим органом (органом стягнення або судом) рішення та згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13.02.2019 позивач подав митну декларацію №UA209000/2019/00094/2 від 13.02.2019 із зазначенням купівельної ціни, сплаченої за транспортний засіб - в сумі 7900 євро, згідно з договором купівлі-продажу №000000009/19 від 06.02.2019. До вказаної митної декларації позивач додав висновок №10899 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 13.02.2019, відповідно до якого вартість на кордоні України без врахування митних платежів та зборів, не розмитненого та не зареєстрованого в Україні автомобіля марки RENAULT, модель CAPTUR, 2016 рік випуску, номер кузова НОМЕР_2 станом на момент виконання дослідження становила 8529,00 євро.

Відповідач, за результатами розгляду вказаної митної декларації, прийняв Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00308 та Рішення про коригування митної вартості товарів №209000/2019/000094/2 від 13.02.2019, де скоригував вартість автомобіля до 12450,00 євро.

Позивач вважаючи протиправним таке рішення відповідача, звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Щодо позовної вимоги визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/00094/2 від 13.02.2019 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 зазначеного Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII зазначеного Кодексу та вказаною главою.

Відповідно до ч.2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 вказаного Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 вказаного Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 вказаного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 зазначеної статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно із ч.ч. 3-6 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм вказаного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статтей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статтей 59 і 60 вказаного Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 вказаного Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 вказаного Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до 4-5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями зазначеної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Із змісту оскарженого рішення вбачається, що підставою для його прийняття, стало те, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки митна вартість не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яку згенеровано АСАУР ДФС та складає 12450,00 євро.

Як встановив суд, позивач подав відповідачу митну декларацію №UA209000/2019/00094/2 від 13.02.2019 із зазначенням купівельної ціни, сплаченої за транспортний засіб - в сумі 7900 євро, згідно з договором купівлі-продажу №000000009/19 від 06.02.2019. Крім цього, позивач надав висновок №10899 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 13.02.2019, відповідно до якого вартість на кордоні України без врахування митних платежів та зборів, не розмитненого та не зареєстрованого в Україні автомобіля марки RENAULT, модель CAPTUR, 2016 рік випуску, номер кузова НОМЕР_2 станом на момент виконання дослідження становила 8529,00 євро.

Суд вважає, що заявлена позивачем митна вартість підтверджена документами відповідно до вимог ст. 54 МК України, а тому митний орган повинен був визначити митну вартість транспортного засобу за основним методом - за ціною договору (вартість операції).З огляду на це, відповідач не мав підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості товарів шляхом отримання цінової інформації з системи АСАУР ДФС.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача про те, що позивач, в порушення вимог ч.1 ст.368 МК України, не подав до митного оформлення касовий ордер, касовий чек чи інший документ про прийняття визначеної суми готівки, оскільки позивач подав договір купівлі-продажу №000000009/19 від 06.02.2019, що згідно з ч.1 ст.368 МК України є іншим документом роздрібної торгівлі, який містить відомості щодо вартості товару.

Не заслуговують на увагу і заперечення відповідача щодо того, що позивач не приєднав другу сторінку експортної декларації №19DE8 від 06.02.2019, оскільки ні з Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00308, ні з Рішення про коригування митної вартості товарів №209000/2019/000094/2 від 13.02.2019 не вбачається, що відсутність такого документа слугувала підставою для прийняття оскарженого рішення.

Крім цього, суд зазначає, що позивач надав митному органу документи відповідно до вимог ст.54 МК України, які дозволяли митному органу визначити митну вартість транспортного засобу на основі основного методу - за ціною договору (контракту), тому відмова позивача від подання інших документів не могла бути підставою для визначення митної вартості транспортного засобу за резервним методом.

Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/00094/2 від 13.02.2019 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці ДФС матеріальної шкоди в розмірі 43587,87 грн., надмірно сплачених за митне оформлення транспортного засобу, 800 грн. витрат, пов`язаних із перебуванням транспортного засобу в зоні митного контролю та 450,88 грн. комісії, суд дійшов наступних висновків.

В ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Із змісту вказаної статті випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідною є наявність протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Суд зазначає, що між діями митного органу та матеріальною шкодою, зазначеною позивачем, відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

З огляду на це, суд вважає, що позивач не довів наявності обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, а тому підстав для стягнення шкоди немає.

Разом з цим, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд зазначає, що такий вправі звернутись у встановленому порядку з відповідною заявою про повернення надміру сплачених коштів, за митне оформлення та інших витрат.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці ДФС матеріальної шкоди в розмірі 43587,87 грн., надмірно сплачених за митне оформлення транспортного засобу, 800грн. витрат, пов`язаних із перебуванням транспортного засобу в зоні митного контролю та 450,88 грн. комісії, необхідно відмовити повністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці ДФС 10000,00 грн. моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що позивач не підтвердив жодними доказами факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань. Також суд враховує, що позивач не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями відповідача та моральними стражданнями.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці ДФС 10000,00 грн. моральної шкоди необхідно відмовити повністю.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витратфцфцв учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд встановив, що між позивачем та адвокатом Кунтим Назаром Орестовичем укладено договір про надання правничої допомоги від 14.03.2019 (далі - Договір), за умовами якого адвокат зобов`язується надати позивачу юридичні послуги, перелік яких наведено у п. 2.1. Договору. Клієнт зобов`язується оплачувати гонорар за послуги адвоката.

Згідно з актом №01/04 здавання-приймання виконаної роботи від 12.04.2019 до договору про надання правничої допомоги від 14.03.2019 розмір винагороди адвоката становить 4200,00 грн., а саме за: вивчення матеріалів справи (1 год.) - 700,00 грн., вивчення судової практики (1 год.) - 700,00 грн., підготовка позовної заяви (2 год.) - 1400,00 грн., підготовка відповіді на відзив (2 год.) - 1400,00грн.

В квитанції до прибуткового касового ордера №12/04 від 12.04.2019 зазначено, що від ОСОБА_2 прийнято 4200,00 грн. на підставі акту №01/04 здавання-приймання виконаної роботи від 12.04.2019.

Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, а тому такі підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 134, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/00094/2 від 13.02.2019.

В задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 43587,87грн., надмірно сплачених за митне оформлення транспортного засобу марки RENAULT, модель CAPTUR, 2016 рік випуску, номер кузова НОМЕР_2 , 800 грн. витрат, пов`язаних із перебуванням автотранспортного засобу в зоні митного контролю, 450,88 грн. комісії та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. відмовити повністю.

Стягнути з Львівської митниці ДФС , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4200 (чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 30.07.2019.

Суддя А.Г. Гулик