Справа № 815/6297/15
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р.м. ОдесаСправа № 815/6297/15

Категорія: 12.3 Головуючий в І інстанції: Потоцька Н.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 05.09.2017 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання незаконними та скасування наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення із займаної посади, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - відповідач-1), Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області (далі - відповідач-2), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - відповідач-3), третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - третя особа), у якому, з урахуванням уточнень, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача-1 № 3213 від 16.09.2015 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача-1 № 756 о/с від 29.09.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; стягнути з відповідача-1 на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у період з 05.10.2015 року (дата запису в трудовій книжці) по 13.05.2016 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача-1 поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2015 року до ГУМВС України в Одеській області надійшло повідомлення про те, що працівниками прокуратури Одеської області спільно зі співробітниками УВБ в Одеській області ДВБ МВС України був затриманий інспектор відділу оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця дорожньо-транспортної пригоди УДАІ ГУМВС України в Одеській області - майор міліції ОСОБА_1 .

З цього приводу наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 2685 від 04.08.2015 року призначено службове розслідування, яким було встановлено, що ОСОБА_1 04.08.2015 року знаходячись у приміщенні адміністративної будівлі управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області за адресою: м. Одеса вул. Ак. Корольова 5а, каб. 512, близько 16:00 год. одержав від громадянина ОСОБА_2 неправомірну вигоду в розмірі 3000 грн. за вирішення питання щодо не притягнення останнього до адміністративної відповідальності та повернення посвідчення водія службовими особами управління ДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Також в ході службового розслідування встановлено, що 01.08.2015 року за заявою ОСОБА_2 першим слідчим відділом прокуратури Одеської області відкрито кримінальне провадження № 0000489 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України, досудове розслідування якого доручено старшому слідчому 1-го слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області Бутенко В.В.

У висновку службового розслідування зазначено, що в ході досудового розслідування було встановлено, що 31.07.2015 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що 10.07.2015 року співробітниками УДАІ ГУМВС України в Одеській області стосовно громадянина ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з вилученням посвідчення водія ОСОБА_2 В цей же період часу у ОСОБА_1 виник злочинний намір, направлений на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_2 за сприяння щодо не притягнення його до адміністративної відповідальності за повернення посвідчення водія. Реалізуючи свій злочинний намір, 31.07.2015 року ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 , що для уникнення притягнення його до адміністративної відповідальності та повернення посвідчення водія останньому необхідно передати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 грн. в строк до 05.08.2015 року, інакше ОСОБА_2 буде притягнутий до адміністративної відповідальності та позбавлений права керування транспортним засобом, на що останній вимушений був погодитись, оскільки не бажав настання негативних наслідків у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, в ході службового розслідування встановлено, що з метою одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_1 , у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст.ст. 2, 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року № 382, пунктів 7.2, 7.3, 7.5, 7.8 розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, зобов`язання, наданого ним при прийнятті його на службу в ОВС щодо недопущення корупційних дій, вступив у неділові стосунки з ОСОБА_2 та призначив йому зустріч у приміщенні адміністративної будівлі УДАІ ГУМВС України в Одеській області, де 04.08.2015 року близько 16:00 годин, одержав від нього неправомірну вигоду в розмірі 3000 грн., після чого ОСОБА_1 було викрито у вчиненні кримінального правопорушення та затримано на «гарячому». Того ж дня старшим слідчим юристом 1 класу Бутенко В.В. ОСОБА_1 було затримано в порядку статті 208 КК України. 05.08.2015 року старшим слідчим Бутенко В.В., за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Одеської області радником юстиції Войтовим Р.Г., ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Опитаний ОСОБА_1 в ході службового розслідування на запитання щодо обставин його затримання та відносин між ним і ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.

04.09.2015 року затверджено висновок службового розслідування, проведеного за фактом затримання майора міліції ОСОБА_1

16.09.2015 року ГУМВС України в Одеській області видано наказ № 3213, яким за грубі порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст.ст. 2, 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року № 382, пунктів 7.2, 7.3, 7.5, 7.8 розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, зобов`язання, наданого ним при прийнятті його на службу в ОВС щодо недопущення корупційних дій, що виразилось у вступі в неділові стосунки з ОСОБА_2 , отримання від нього незаконної грошової винагороди, інспектора відділу оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця дорожньо-транспортної пригоди, УДАІ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 756 о/с від 29.09.2015 року було реалізовано наказ № 3213 від 16.09.2015 року Головного управління та звільнено позивача за п. 66 (за дискредитацію) Положення.

Не погоджуючись із зазначеними наказами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що службовим розслідуванням встановлений факт скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а тому відповідачем-1 правомірно звільнено позивача із займаної посади за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (чинних та в редакціях на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

У частині 1 статті 10 вказаного Закону закріплено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана: забезпечувати безпеку громадян і громадського порядку; виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення; виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 цього ж Закону працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі, за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Окремо пунктами 66 і 67 зазначеного Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Так, п. 66 вказаного Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), унормовано, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту, зокрема, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Текст Присяги працівника органів внутрішніх справ України затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 № 382 (чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин): кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ; поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Аналізуючи наведені вимоги чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства колегія суддів зазначає, що під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ. Тобто, вчинком, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, є скоєння працівником міліції дій чи бездіяльності, які гублять честь і завдає шкоди органам внутрішніх справ, підриваючи до них довіру з боку населення, є несумісними з нормами професійної етики і принципами моралі. Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені, зокрема, у Правилах поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС № 155 від 22.02.2012 року (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за п. 66 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є самостійною й спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу й факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

Всі обставини скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, мають бути встановлені в процесі проведення службового розслідування, а саме: чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою тощо.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, відносно позивача з додержанням порядку, встановленого ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), проведено службове розслідування, за результатами якого підготовлено відповідний висновок.

В ході проведення службового розслідування встановлено факт здійснення позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справи України, що виразилось у вступі в неділові стосунки з ОСОБА_2 , отримання від нього незаконної грошової винагороди.

Таким чином, матеріалами службового розслідування доведено, що позивачем допущені протиправні дії, що є дискредитацією звання працівника органів внутрішніх справ.

Вказані висновки службового розслідування позивачем жодним чином не спростовуються.

Більш того, колегія суддів враховує, що наведені висновки службового розслідування підтверджуються і вироком суду відносно ОСОБА_1 , що набрав законної сили.

Так, під час апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 року, що набрав законної сили 30.08.2018 року, ОСОБА_1 визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 гривень в дохід держави.

Вказаним вироком, що набрав законної сили, встановлено, що 04.08.2015 року близько 16 годин обвинувачений ОСОБА_1 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на одержання коштів від потерпілого, у приміщенні адміністративної будівлі Управління ДАІ ГУМВС України в Одеській області, розташованій за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5/А, зустрівся з потерпілим ОСОБА_2 , де потерпілий ОСОБА_2 добровільно передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 грн., а обвинувачений отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 3000 грн., якими заволодів як чужим майном.

Суд у вказаній справі дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч. 1 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Також, судом зазначено, що вина ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України доведена та підтверджується доказами, дослідженими судом.

Згідно ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, враховуючи, що факт скоєння ОСОБА_1 вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, який є підставою для його звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), доведений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову та скасування оскаржуваних наказів про звільнення позивача за вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Так, колегія суддів зазначає, що в поданій апеляційній скарзі в якості підстав для скасування рішення суду першої інстанції апелянт посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції не було враховано, що на час винесення оскаржуваних наказів за порушеною кримінальною справою відносно позивача обвинувачений акт, вирок були відсутні, проводилось досудове розслідування.

Проте, колегія суддів вважає безпідставними наведені доводи позивача, оскільки звільнення за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є окремою підставою для звільнення, яке ніяк не пов`язано з набранням чинності вироком за результатами розгляду кримінальної справи.

Колегія суддів зазначає, що засуджені за вчинення злочину особи рядового і начальницького складу (в тому числі і без позбавлення спеціального звання) підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто, це є окремою підставою для звільнення, яка передбачає інший порядок звільнення.

За таких обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження позивача, що факт вчинення ним проступку, який дискредитує авторитет органів внутрішніх справ не може бути доведений доки вина позивача не буде встановлена судом за результатами розгляду кримінальної справи, оскільки набрання законної сили вироком суду є підставою для звільнення особи за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів наголошує, що сам факт вступу позивача в неділові стосунки з ОСОБА_2 , отримання від нього грошових коштів, а також порушення за наведених обставин кримінальної справи, дискредитує авторитет органів внутрішніх справ, а отже, вчинені позивачем дії, що були підставою для порушення кримінальної справи, є проступком несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ.

Що стосується посилань апелянта на порушення процедури проведення службового розслідування, а саме апелянт зазначає, що під час службового розслідування від нього не відбирались пояснення, колегія суддів зазначає, що такі доводи позивача спростовуються матеріалами справи та змістом позовної заяви, згідно яких під час проведення службового розслідування відносного позивача останньому було запропоновано надати пояснення за фактом проведення цього розслідування, що цілком відповідає наведеним вище вимогам Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Що стосується посилань апелянта на допущення відповідачами процесуальних порушень при заповненні трудової книжки позивача та внесення запису про його звільнення, колегія суддів зазначає, що порушення щодо заповнення трудової книжки не є підставою для скасування самих наказів про звільнення, що є правомірними. Більш того, колегія суддів зазначає, що правомірність дій відповідача щодо внесення записів до трудової книжки позивача не є предметом судового розгляду даної справи, а тому не підлягають наданню судом оцінки.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ з дотриманнях вимог чинного законодавства, правомірно, у межах повноважень, у спосіб та на підставах, встановлених законом, а саме Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (чинних та в редакціях на момент виникнення спірних правовідносин).

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржувані накази в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а відтак є правомірними, тому у задоволенні позовних вимог щодо скасування цих наказів слід відмовити.

Також, оскільки оскаржувані накази є правомірними, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та задоволенню не підлягають, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 29.07.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька