Справа № 367/2930/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року № 367/2930/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши в місті Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просить суд скасувати Постанову про накладення штрафу від 12.03.2019 про накладення штрафу у сумі 5 100 грн. 00 коп. державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Титова С.І. по ВП 58273128.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки в мотивувальній частині відсутнє обгрунтування прийнятого державним виконавцем рішення щодо невиконання УПФУ судового рішення без поважних на то причин, а зазначено лише, що «боржником не надано жодних поважних причин невиконання рішення суду, яке набрало законної сили». Позивач зазначає, що державний виконавець повідомлявся про те, що рішення було оскаржене, тому не набрало законної сили.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Відповідач правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України на подання відзиву на позов не скористався.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду 29.07.2019 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 810/3866/18 від 26.12.2018 про зобов`язання

управління здійснити перерахунок додаткової пенсії, а також підвищення до пенсії

ОСОБА_1 відповідно до рішення суду у справі № 2а-1498/2011 від 2221.02.2011р. по ст.ст. 39, 51

за період з 01.01.2014 по 02.087.2014.

15.02.2019 року Ірпінське об`єднане управління ПФУ Київської області отримало дану

постанову про відкриття виконавчого провадження та 26.02.2019р. надіслало до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відповідь з інформацією, що рішення станом на 26.02.2018р. законної сили не набрало, оскільки було оскаржене позивачем (копія апеляційної скарги з квитанцією про відправлення додавалися).

Проте, Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Титов С.І.. вважаючи що не набрання рішенням законної сили не є поважною причиною його невиконання, виніс постанову від 12.03.2019р. про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання вищевказаного рішення, яка надійшла до позивача 25.03.2019.

Не погоджуючись із оспорюваною постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ від 02 червня 2016 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (дані - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання

рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно п.п. 1, 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч.2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Таким чином, для прийняття рішення щодо застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 75 цього Закону державний виконавець повинен встановити два факти: по-перше, що судове рішення не виконано, по-друге, що рішення суду не виконано без поважних на то причин.

Проте, в мотивувальній частині постанови відсутнє обгрунтування прийнятого державним виконавцем рішення щодо невиконання позивачем судового рішення без поважних на те причин, а зазначено лише, що «боржником не надано жодних поважних причин невиконання рішення суду, яке набрало законної сили».

Суд зазначає, що державний виконавець повідомлявся про те, що рішення було оскаржене, тому не набрало законної сили, що свідчить про недотримання відповідачем вимоги чинного законодавства щодо перевірки відповідності вимогам чинного законодавства виконавчого документа, а також набрання виконавчим документом законної сили, що свідчить про протиправність винесеної постанови від 12.03.2019р. про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання вищевказаного рішення.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1921,00 грн, отже понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Титова С.І. від 12.03.2019 про накладення штрафу у сумі 5 100 грн. 00 коп. по ВП 58273128.

Стягнути на користь Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області () за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області () судові витрати у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.