Справа № 640/18648/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року (справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, скасування вимоги №Ю-410-7 від 12.09.2018,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 позивач, Державне підприємство "Центр Державного земельного кадастру", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області з направлення позивачу вимоги від 12 вересня 2018 року №Ю-410-17 протиправними та зобов`язати утриматись від вчинення дій зі стягнення з позивача 67628,69 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до закінчення процедури оскарження зазначеної недоїмки у справі №826/3156/18;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області від 12 вересня 2018 року №Ю-410-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем, Державним підприємством "Центр Державного земельного кадастру" подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідачем не підтверджено, що заборгованість Центру виникла внаслідок несплати самостійно нарахованих сумм єдиного внеску, відображених у відповідних звітах, доказів проведення відповідної перевірки, за результатами якої було виявлено та обчислено відповідачем своєчасно не нараховані/не сплачені Центром ДЗК суми єдиного соціального внеску відсутні, що свідчить про безпідставність формування та направлення позивачу оскаржуваної вимоги. Крім того, апелянт вказує, що оскільки відповідачем вже було направлено Центру ДЗК вимогу від 14.11.2017 № Ю-410-17 і така заборгованість на час винесення та направлення Центру ДЗК вимоги від 12.09.2018 № Ю-410-17 вже знаходиться в процесі узгодження, у відповідача були відсутні підстави повторно притягувати позивача до відповідальності за несплату зазначеної заборгованості шляхом направлення додаткової вимоги.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2018 року відповідачем у зв`язку з наявністю у позивача станом на 31 серпня 2018 року заборгованості зі сплати єдиного внеску сформовано вимогу №Ю-410-17, якою відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів від позивача вимагається сплатити недоїмку у сумі 67628,69 грн.

Не погоджуючись із винесеною вимогою, позивачем подано скаргу від 26 вересня 2018 року №5/3173, яку рішенням Державної фіскальної служби України від 26 жовтня 2018 року №34920/6/99-99-11-02-02-25 залишено без задоволення, а вимогу - без змін.

Вважаючи вимогу №Ю-410-17 та дії відповідача щодо її направлення протиправними, позивач звернувся з даним позовом в суд.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована відповідачем правомірно, а тому скасуванню не підлягає.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту - Закон України № 2464).

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно підпункту 1 частини другої статті 6 Закону України № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону України № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 6 Закону України № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Приписами частини 2 статті 9 Закону України № 2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно пунктів 1, 2 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Абзацами 1, 2, 3, 5-7 пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у позивача станом на 31 серпня 2018 року обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 67628,69 грн.

Оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 вересня 2018 року №Ю-410-17 відповідачем сформовано на підставі інтегрованих карток платника.

Апелянт стверджує, що відсутні докази проведення відповідачем відповідної перевірки, за результатами якої було виявлено та обчислено своєчасно не нараховані/не сплачені Центром ДЗК суми єдиного соціального внеску, а тому вимогу сформовано , на думку апелянту, за відсутності правових підстав.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до п.3 Розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

10.06.2016 набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 07.04.2016 за №422 "Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Наказ №422).

Відповідно до Наказу №422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами Державної фіскальної служби України в інформаційній системі органів ДФС. Для обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Наказ №422 визначає порядок: ведення інтегрованої картки платника (далі - ІКП) та здійснення контролю за коректністю інформації при відкритті/закритті ІКП в інформаційній системі ДФС; відображення в ІКП показників щодо податкових зобов`язань, визначених самостійно платниками податків та контролюючими органами у випадках, не пов`язаних із порушенням податкового законодавства; перенесення до ІКП визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи сум грошових зобов`язань, податкових, митних та інших платежів та методи контролю відповідності показників результатів даним ІКП; відображення в ІКП сум погашення податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, розстрочення (відстрочення) зобов`язань (боргів), а також списання податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску; перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників.

Колегія суддів зауважує, що підставою, в даному випадку, для формування спірної вимоги стали дані інформаційної системи органу доходів та зборів про те, що позивач має станом на кінець календарного місяця недоїмку, що відповідає вимогам п.3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відтак, твердженням апелянта про вимоги про сплату боргу (недоїмки) без проведення перевірки та оформлення її результатів актом або довідкою відповідно до положень ПК України є безпідставними та колегією суддів відхиляються такі доводи апелянта.

Факт наявності заборгованості недоїмки зі сплати єдиного внеску підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, а саме карткою особового рахунку платника єдиного внеску. Крім того, факт наявності заборгованості не заперечується позивачем.

Визначена контролюючим органом в оскаржуваній вимозі про сплату боргу сума недоїмки відповідає даним облікової картки позивача.

Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску повністю підтверджується інтегрованими картками платника, наявність заборгованості не спростована позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована відповідачем правомірно.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт також вказує, що відповідачем вже було направлено Центру ДЗК вимогу від 14.11.2017 № Ю-410-17 і така заборгованість на час винесення та направлення Центру ДЗК вимоги від 12.09.2018 № Ю-410-17 вже знаходиться в процесі узгодження, що свідчить про можливість подвійного стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Згідно положень Інструкції №449 спірну вимогу від 31 серпня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) відповідачем правомірно сформовано під таким же порядковим номером як і вимогу від 14 листопада 2017 року, оскільки станом на дату формування спірної вимоги не відбулося повного погашення сум боргу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч.4 ст.25 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

При цьому, даною нормою Закону визначено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, чинним законодавством наділено платника єдиного внеску безумовним правом на узгодження вимоги про сплату боргу з єдиного внеску або оскарження її до суду, і лише якщо особою не вчинено вказаних дій та не сплачено визначеної суми недоїмки податковий орган має право надсилати таку вимогу на виконання до підрозділу державної виконавчої служби.

Разом з тим, згідно п.7 розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Відтак, доводи апелянта щодо подвійного стягнення сум недоїмки є безпідставними. Податкова вимога від 14 листопада 2017 року №Ю-410-17 та вимога, що є предметом оскарження в даній справі не є тотожними та винесені за різні періоди.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вимогу від 12 вересня 2018 року №Ю-410-17 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області сформовано правомірно, за наявності правових підстав, підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, скасування вимоги №Ю-410-7 від 12.09.2018.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 31.07.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма