Справа № 560/4112/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 560/4112/18
адміністративне провадження № К/9901/21081/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Яковенка М. М.,
суддів Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 560/4112/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності та наказів протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Зазначена касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, у задоволені позову відмовлено.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним наказ Військової частини НОМЕР_2 від 22 вересня 2018 року № 189 про звільнення позивача з військової служби в запас відповідно до статті 26 закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" підпункт "й" пункту 2 частини 5 (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом), в частині підстави звільнення; скасування витягу з наказу про звільнення позивача від 22 листопада 2018 року за № 317 в частині періоду самовільного залишення Військової частини НОМЕР_2 в період з 02 листопада 2018 по 20 листопада 2018 року; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо неврахування свідоцтва про хворобу від 23 листопада 2018 року № 835, № 3241 при звільненні позивача з військової служби в запас.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що посилання позивача на свідоцтво про хворобу № 835, як доказ перебування у вказаний період у Військові частині НОМЕР_3 , з метою визначення ступеня придатності до військової служби, згідно з розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 від 12 листопада 2018 року № 8824, є безпідставним, оскільки згідно з медичної картки стаціонарного хворого № 4904 позивач знаходився на стаціонарному обстежені в отоларингологічному відділені Військової частини НОМЕР_3 з 17 жовтня 2018 року по 02 листопада 2018 року. Посилання позивача на відсутність матеріалів службового розслідування, як на підставу визнання протиправним витягу з наказу про звільнення позивача від 22 листопада 2018 року за № 317, в частині періоду самовільного залишення Військової частини НОМЕР_2 в період з 02 листопада 2018 року по 20 листопада 2018 року є необґрунтованими, оскільки позивач результати службового розслідування в судовому порядку не оскаржив, а відсутність вказаних матеріалів не впливає на прийняття судом рішення по заявлених позивачем вимогам, а тому враховуючи порушення позивачем вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідач правомірно прийняв наказ від 22 листопада 2018 року за № 317, в частині періоду самовільного залишення Військової частини НОМЕР_2 в період з 02 листопада 2018 року по 20 листопада 2018 року та не включення вказаного періоду до вислуги років.

У поданій касаційній скарзі позивач, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України Про запобігання корупції займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, справа є незначної складності.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 560/4112/18.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов