Справа № 400/579/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/579/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заробітної плати,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заробітної плати в сумі 58 651 гривень. Крім того, позивачкою заявлено вимоги про стягнення на її користь судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу у сумі 5000 гривень та витрат, пов`язаних з витребуванням доказів в сумі 796,20 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 2015-2019 років ОСОБА_1 працювала на різних посадах в управлінні Укртрансбезпеки у Миколаївській області. Позивач вважає, що протягом період з серпня 2017 року по січень 2019 року відповідач протиправно позбавив її премії, зокрема у серпні, листопаді 2017 р., з лютого по грудень 2018 р. включно.

Факт протиправності позбавлення премії у серпні 2017 року та у березні 2018 року встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 по адміністративній справі №814/771/16, та, на думку позивача, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України є обставиною, що не потребує доказування.

З приводу періоду листопад 2017, лютий 2018, квітень-листопад 2018 позивач зазначила, що вона була безпідставно позбавлена значної частини премії з приводу того, що начебто не брала участі у перевірках, систематично не виконувала доручення керівництва, допущення помилок у журналі, нумерації актів перевірок та інше. Всі ці обставини носять загальний характер та не відповідають дійсності. За грудень 2018 відповідач взагалі не надав обґрунтування позбавлення премії, так само і розрахунковий лист, хоча адвокат запитував цю інформацію.

Загальний розрахунок недоплаченої премії, на думку позивачки, складає 58 651 гривня.

Відповідач позов не визнав, з тих підстав, що позивач була позбавлена премії, або її було призначено у меншому розмірі на законних підставах, відповідно до вимог Законів України «Про державну службу», «Про запобігання корупції», Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Положення про преміювання державних службовців Державної служби з безпеки на транспорті та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до Положення про преміювання, розмір місячної премії державного службовця залежить від його особистого внеску в загальний результат роботи державного органу з урахуванням відповідних критеріїв, зокрема, якість виконання завдань, а також дорученнями керівництва відповідного державного органу, терміновість виконання завдань, ініціативність у роботі, виконання додаткового обсягу завдань.

Проте, жоден з вищевказаних пунктів не був застосований ОСОБА_1 для поліпшення показників у роботі. Неодноразове неналежне виконання завдань, поставлених безпосереднім керівником та неналежне виконання своїх посадових обов`язків, неодноразово ставало підставою для позбавлення позивачки премії, або призначення премії у меншому розмірі.

Позивач перебувала у підпорядкуванні начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Корніло О.В. Відповідачем надано пояснення безпосереднього керівника позивача, відповідно до якого ОСОБА_1 неодноразово допускала грубі помилки, внаслідок чого якість виконаних нею завдань була незадовільною. За весь період роботи ОСОБА_1 зарекомендувала себе як некомпетентний працівник. Дуже часто залишала робоче місце та запізнювалась на роботі, на зауваження реагувала різко, неодноразово порушувала субординацію між керівником та підлеглим. Зазначені систематичні порушення та неналежне виконання посадових обов`язків і стало підставою для позбавлення частини премії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 р., ухваленому в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що щомісячна премія державного службовця є необов`язковою складовою заробітної плати, її призначення є правом, а не обов`язком відповідача. ОСОБА_1 вважає, що саме визначення певних критеріїв для преміювання передбачено законом для керівника державної служби, та саме на підставі закону повинен діяти керівник Управління, призначаючи або не призначаючи премію відповідному державному службовцю. А тому вважає, що це є обов`язком керівника, а не його правом, як це було визначено судом першої інстанції.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 р. вирішено продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

У період з грудня 2015 року по січень 2019 року ОСОБА_1 працювала на різних посадах в управлінні Укртрансбезпеки у Миколаївській області, куди вона була переведена з управління Укртрансінспекції у Миколаївській області.

У серпні 2017 року позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті.

З 22.09.2017 р. ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті.

У серпні 2017 р., березні та грудні 2018 р. позивач не отримувала щомісячну премію у складі заробітної плати. У листопаді 2017 р. та лютому 2018 р. ОСОБА_1 отримувала премію у розмірі 30%, у квітні - жовтні 2018 р. - у розмірі 60 %.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 р. визнано протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо позбавлення премії ОСОБА_1 за результатами роботи у серпні 2017 р. та березні 2018 р.

Вважаючи, що її умисно позбавляли премії і це не було пов`язано з якістю виконання нею функціональних обов`язків, є лише результатом її переслідування та інструментом тиску з метою примусити звільнитися з посади, а всі претензії керівництва є штучними, ОСОБА_1 звернулась до суду із наведеним позовом про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати в сумі 58 651 грн.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів враховує наступне.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна служба України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр міністра України - Міністра інфраструктури України.

Виплата заробітної плати державним службовцям Укртрансбезпеки здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» та відповідно до постанови КМУ від 18.01.2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (з відповідними змінами).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 р.

Згідно до положень ч. 1, 2 ст. 50 вказаного Закону держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплат за додаткове навантаження у зв`язку із виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Колегія суддів звертає увагу на те, що премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця у загальний результат роботи державного органу.

Положеннями ч. 5 ст. 52 Закону України «Про державну службу» встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

Наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 р. № 646 затверджене Типове положення про преміювання державних службовців органів державної влади, інших державних органів, їхніх апаратів (секретаріатів).

Відповідно до п. 3 Положення державним службовцям можуть встановлюватись такі види премій: - премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; - місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи державного органу.

При цьому, вид преміювання визначає керівник державної служби у державному органі залежно від особливостей виконання функцій і завдань державного органу. Премія є додатковою (у порівнянні з основною заробітною платою) винагорода, що виплачується працівникові у певних випадках.

На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання.

Преміювання державних службовців Укртрансбезпеки здійснюється відповідно до Положення про преміювання державних службовців Укртрансбезпеки, затвердженого наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 20.07.2016 № 452 (з відповідними змінами).

Відповідно до п. 3 Розділу І Положення про преміювання державних службовців Укртрансбезпеки, державним службовцям можуть встановлюватись такі види преміювання, як: премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи державного органу.

Пунктом 3 Розділу ІІ Положення про преміювання державних службовців Державної служби України з безпеки на транспорті передбачено, що рішення про встановлення премії чи зміну її розміру для державних службовців приймає Голова Укртрансбезпеки відповідно до їх особистого внеску в загальний результат роботи Укртрансбезпеки.

Рішення про преміювання приймається на підставі подання керівників самостійних структурних підрозділів апарату Укртрансбезпеки та/або керівників територіальних органів Укртрансбезпеки щодо встановлення розміру місячної або квартальної премії кожному державному службовцю.

Згідно до п. 2 розділу ІІ Типового положення та п. 3 розділу ІІ Положення про преміювання державних службовців Державної служби України з безпеки на транспорті - розмір щомісячної або квартальної премії державного службовця залежить від його особистого внеску в загальний результат роботи державного органу з урахуванням таких критеріїв:

- ініціативність у роботі;

- якість виконання завдань, визначених положеннями про державний орган, самостійний структурний підрозділ, у якому працює державний службовець, його посадовою інструкцією, а також дорученням керівництва відповідного державного органу та безпосереднього керівника державного службовця;

- терміновість виконання завдань;

- виконання додаткового обсягу завдань (участь у провадженні національних реформ, роботі комісій, робочих груп тощо).

Таким чином, ні ст. 50 Закону України «Про державну службу», ні положенням про преміювання державних службовців Державної служби України з безпеки на транспорті, не передбачають обов`язку роботодавця виплачувати щомісячну премію.

Згідно до правового регулювання щомісячна премія державного службовця - це необов`язкова складова заробітної плати, яка встановлюється за рішенням відповідного керівника за результатами оцінки його роботи протягом відповідного місяця.

Стосовно посилань апелянта на добросовісне та сумлінне виконання нею своїх обов`язків та безпідставне її позбавлення премії чи застосування премії у меншому розмірі ніж іншим працівникам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що лише відповідний керівник установи, в якій працює державний службовець, вправі визначати чи заслуговує певний службовець премію, а якщо заслуговує, то в якому розмірі. Надання оцінки ефективності, ініціативності, якості та повноти виконаної роботи, а також дотримання трудової дисципліни (без ознак дисциплінарного правопорушення) є виключним повноваженням керівника державного службовця.

Частина 3 статті 97 КЗпП України тільки зобов`язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам.

Зменшення розміру премії, виконане керівником підприємства на свій розсуд в межах своєї компетенції, позбавлення премії повністю чи частково у зв`язку з вчиненням працівником виробничого упущення має оформлятися наказом по підприємству, в якому зазначаються підстави зменшення або позбавлення премії повністю або частково.

Що стосується Рекомендацій щодо визначення заробітної плати працівників залежно від особистого внеску кожного працівника в кінцеві результати роботи підприємства, затверджених наказом Мінпраці від 31.03.99 № 44, то даний документ не є нормативно-правовим актом, що регламентує порядок і механізм преміювання на підприємствах, а є методичним посібником підприємствам при організації системи преміювання.

Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обов`язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором).

Частина 4 статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Аналогічна правова позиція була сформована Верховним Судом України у постанові від 15.05.2017 р. у справі № 6-2790цс16

Судом встановлено, що виконуючим обов`язки начальника управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області у відповідних поданнях щодо встановлення місячної премії, зазначені відповідні недоліки у роботі ОСОБА_1 , які призвели до позбавлення премії чи зменшення її розміру.

В свою чергу, як зазначив представник відповідача, неодноразове неналежне виконання ОСОБА_1 завдань, поставлених безпосереднім керівником та неналежне виконання своїх посадових обов`язків, неодноразово ставало підставою для часткового позбавлення її премії.

Оскільки, як вже було зазначено, виплата премії є правом роботодавця, а не його обов`язком, то відсутні підстави для висновків щодо недотримання відповідачем обов`язків із виплати премії та, відповідно, поновленню прав ОСОБА_1 шляхом її стягнення.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.