Справа № 640/2701/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2701/19 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила:

- визнати протиправними дії Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації по відмові у реєстрації місця проживання громадянці ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації зареєструвати місце проживання громадянки ОСОБА_1 , шляхом внесення відомостей до паспортного документу громадянки ОСОБА_1 про її місце проживання та внесення даних до Єдиного державного демографічного реєстру.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2019 задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, що пов`язані з відмовою у реєстрації місця проживання громадянці ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , на підставі п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2019 про відмову у реєстрації місця проживання громадянці ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , на підставі п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

Зобов`язано Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації зареєструвати місце проживання громадянки ОСОБА_1 , шляхом внесення відомостей до паспортного документу громадянки ОСОБА_1 про її місце проживання та внесення даних до Єдиного державного демографічного реєстру.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича № 42336563 від 01.08.2018, за позивачем на праві приватної власності зареєстровано квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2018 № 132864069. (а. с. 15)

30.01.2019 позивач звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач рішенням від 30.01.2019 у здійсненні реєстрації місця проживання відмовив через відсутність поштової адреси багатоквартирного будинку.

Незгода позивача із вказаним рішенням та діями відповідача, обумовила позивача звернутись до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- відповідачем було зазначено, як підставу для відмови реєстрації місяця проживання позивача п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, а саме, відсутня поштова адреса багатоквартирного будинку, проте вказана підстава не відповідає жодній з підстав, визначеній в п. 11 Правил № 207 та ст. 9-1 Закону №1382-IV, а відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про їх існування;

- позивачем для проведення реєстрації місця проживання до відповідача були подані документи, які, відповідно до вимог ст. 6 Закону, є достатніми для вчинення реєстраційної дії суб`єктом владних повноважень, при цьому, жодних зауважень до належності та повноти поданих позивачем документів відповідачем не наведено.

Зважаючи на вказане вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). (ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні») (а. с. 20-21)

Згідно з приписами ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. (ст. 10 Закону № 1382-IV)

На виконання вказаних приписів, Кабінетом Міністрів України і були затверджені Правила № 207, відповідно до п. п. 1, 2 яких, передбачено, що вони визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. У цих Правилах терміни вживаються у значенні, наведеному у Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Слід зазначити, що аналогічні підстави з яких орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, передбачені і в п. 11 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, а саме, у випадку: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Таким чином, вказані підстави є вичерпними, розширеному тлумаченню не підлягають, та не дають підстав органу, що надає адміністративну послугу для відмови в реєстрації місця проживання в інших випадках, аніж тих, що передбачені законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, у даному випадку, підставою для відмови реєстрації місяця проживання, за заявою позивача, зазначено саме п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 - відсутня поштова адреса багатоквартирного будинку, що свідчить про те, що покладена в основу відмови підстава не відповідає жодній, з визначених в положеннях п. 11 Правил № 207 та ст. 9-1 Закону № 1382-IV.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про те, що, дії Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, пов`язані з відмовою у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , є протиправними.

Слід зазначити про те, що позивачем для проведення реєстрації місця проживання до відповідача були подані документи, які, відповідно до вимог ст. 6 Закону, є достатніми для вчинення реєстраційної дії суб`єктом владних повноважень, при цьому, жодних зауважень до належності поданих позивачем документів відповідачем не наведено.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником квартири, об`єкту житлової нерухомості: так, загальною площею 62,5 кв.м, житловою площею - 31,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

В матеріалах справи також наявні копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 . (а. с. 16-17)

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дій чи утримується від їх вчинення.

Колегія суддів переконана, що оскаржувана відмова та позиція відповідача у спірних правовідносинах вказаним критеріям не відповідає, оскільки порушує інтереси позивача на реалізацію значної кількості прав, гарантованих Конституцією та законодавством України, а саме, отримання медичної допомоги, участь в голосуваннях (виборах, референдумах), створення/участь в громадських організаціях, перебувати на обліку в органах податкової служби, тощо.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в межах досліджуваних правовідносин відсутній будь-який спір про право власності/користування на нерухоме майно, а виключно підлягає дослідженню процедура розгляду заяви про реєстрацію місця проживання та наявність/відсутність правових підстав для відмови в задоволенні вказаної заяви.

Щодо посилання відповідача на те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2017 у справі № 755/12692/17 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2018 накладено арешт на не завершене та завершене самовільне будівництво за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Райдужна, 56, 58, 60, (ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2018 у справі № 755/12692/17 скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2017), колегія суддів зазначає, що накладення арешту не впливає на можливість реалізації права власника нерухомості бути в ній належним чином зареєстрованим та не є предметом розгляду даної справи.

Посилання апелянта на те, що Реєстр адрес м. Києва та Реєстр територіальної громади м. Києва не містить інформації щодо адреси житлового будинку по АДРЕСА_4 , а також з листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.09.2018 № 8189/35/2/103 встановлено, що обслуговуючому кооперативу «ЖБК «Райдужний район» відмовлено у присвоєнні поштової адреси, колегія суддів вважає, що дані обставини не є предметом розгляду в даній справі та не можуть бути перешкодою для реалізації права особи бути зареєстрованою у власній нерухомості.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2019- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко