Справа № 824/190/19-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/190/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

25 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року (час ухвалення рішення та дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - не зазначено, місце ухвалення рішення - м.Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання протиправною та скасування вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 04.02.2019 р. №Ф-112734-51 про сплату боргу (недоїмки). Позов мотивований тим, що рішенням ради адвокатів Чернівецької області №15 від 25.05.2013 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дію виданого йому свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю зупинено, про що відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру адвокатів України. Враховуючи те, що необхідною умовою для сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження незалежної професійної (в тому числі адвокатської) діяльності та отримання доходу від такої діяльності, та зазначає, що у нього, як у самозайнятої особи, яка зупинила свою діяльність, відсутній обов`язок здійснювати сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 р. №Ф-112734-51.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його невідповідності вимогам матеріального права, та прийняття нового рішення про відмову у позові. Зокрема, скаржник вказує на те, щоз січня 2017 року набув чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону, платникам єдиного внеску є особи, які проводять незалежну професійну діяльність. У статті 7 Закону зазначено, що для осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до вказаних змін фізичні особи - підприємці, які не одержували доходів в 2017 році, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 частини другої ст. 6 закону № 2464).

Ставка єдиного внеску для платників єдиного внеску відповідно до норм частини п`ятої ст. 8 закону № 2464 встановлено у розмірі 22 відсотки.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята ст. 9 закону № 2464).

Отже, зазначається в апеляційній скарзі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до змін у законі особи, які провадять незалежну професійну діяльність, повинні перебувати на обліку в органах доходів і зборів як платники єдиного внеску. При цьому з 01 січня 2017 року, якщо така особа не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від незалежної професійної діяльності, вона зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, вказує на безпідставність їх доводів, рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд встановив, що ОСОБА_1 на підставі рішення Чернівецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.09.2010 р. №15/4 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №426 від 15.10.2010 р. (а.с. 10, 63). і 18.10.2010 р. взятий на облік у Головному управлінні ДФС у Чернівецькій області як платник єдиного внеску (а.с. 11-13).

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" право на здійснення позивачем адвокатської діяльності з 24.05.2013 р. зупинено на підставі його заяви, що підтверджується протоколом Ради адвокатів Чернівецької області №15 від 14.05.2013 р. та відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 14, 15).

04.02.2019 р. відповідачем у відповідності до вимог ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, сформовано вимогу №Ф-112734-51 про сплату позивачем боргу (недоїмки) за період 2017-2018 р. .у розмірі 18218,11 грн (а.с. 9).

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, 20.02.2019 р. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не доведено правомірності винесення податкової вимоги, а як наслідок необхідності її скасування, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Згідно п.5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

В силу вимог п. 1 частини першої ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

При цьому, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 частина третя ст.31 Закону № 5076-VI).

За правилами частин п`ятої та шостої вказаної статті протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Тобто, поняття «зупинення» та «припинення» адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 05.11.2018 (справа №820/1538/17).

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 24 травня 2013 року зупинено за п. 1 частини першої ст. 31 Закону № 5076-VI з 24.09.2013 на підставі заяви позивача (а.с. 14-15).

Згідно даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України,єдиний внесок за позивача в період зупинення його адвокатської діяльності сплачено Прокуратурою Чернівецької області (роботодавцем),де працює позивач.Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на п.11.18 такого Порядку (у редакції, що діє з 26.07.2018) відповідно до якого фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Однак, на момент звернення позивача до податкового органу із заявами, чинним законодавством не було врегульовано питання сплати грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності.

Відтак, оскільки з 24.05.2013 позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, вказане свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення, тому висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, є обгрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Скаржник не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 липня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.