Справа № 2-а/7780/11
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3171/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Лунь З.І., час проголошення судового рішення 09 год 56 хв у м. Львові, дата складання повного тексту судового рішення 31 січня 2019 року) за адміністративним позовом представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області, Уманської міської ради Черкаської області (за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства закордонних справ України, Міністерства культури України, Управління культури Черкаської обласної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана з Бреслау ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2007 року Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просило визнати протиправною бездіяльність Уманської міської ради та її виконавчого комітету щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 в частині пунктів 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань - «Давні поховання Єврейського цвинтаря», ХІХ ст., що знаходиться на вулицях Пушкіна, Белінського, Перовської у м. Умані Черкаської області , визнати протиправною бездіяльність Уманської міської ради щодо не замовлення розробки проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - об`єкту «Давні поховання Єврейського цвинтаря» ХІХ ст., в порядку, визначеному для земель історико-культурного призначення, зобов`язати Уманську міську раду та її виконавчий комітет виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 в частині пунктів 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань - «Давні поховання Єврейського цвинтаря» ХІХ ст. та зобов`язати Уманську міську раду замовити розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - об`єкта «Давні поховання Єврейського цвинтаря» ХІХ ст., в порядку, визначеному для земель історико-культурного призначення або надати Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого радянського союзу, , дозвіл на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - об`єкту «Давні поховання Єврейського цвинтаря» ХІХ ст., в порядку визначеному для земель історико-культурного призначення.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, виконавчий комітет Уманської міської ради Черкаської області подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначає, що судом першої інстанції неповно та не правильно встановлено обставини справи, які мають значення, неповно досліджено докази та неправильно надано їм оцінку, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Вказує на те, що Угода між Урядом України та Урядом США, яка укладена з метою вироблення конкретних заходів з метою подальшого утвердження принципів і цілей Конвенції про охорону всесвітньої культурної та природної спадщини 1972 року, на яку покликався суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не поширюється на поховання, які виникли до Другої світової війни. Апелянт також вважає, що представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу є неналежним позивачем. Вказує на невідповідність висновків обставинам справи, зокрема, згідно інформації відносно місцевості України, що зазначено у звіті Комісії США з питань збереження американської спадщини за кордоном, цвинтар, який знаходиться між вулицями Белінського, Пушкіна та Перовського огорожею або стіною не відгороджений, воріт немає, надгробників не видно і на даний момент використовується як житлова забудова. Крім того, суд дійшов безпідставного висновку про те, що територія історико-культурного центру, площею 0,4698 га є частиною тієї, на якій знаходяться давні поховання в межах вказаних вулиць, адже межі даної території не визначені. Для проведення облаштування, утримання та збереження місць давніх поховань, надання їм офіційного статусу пам`ятки не передбачено чинним законодавством. З метою визначення межі території історико-культурного призначення, потрібно спочатку виявити на ній об`єкт культурної спадщини, який повинен бути занесений до переліку об`єктів культурної спадщини, після чого внести відповідні записи до Державного реєстру нерухомих пам`яток. Також, апелянт зазначає, що органи місцевого самоврядування не входять до переліку виконавців розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», натомість такий обов`язок покладено на органи державної влади. Стосовно самого розпорядження Уряду, то пункт 2 його виконаний, а щодо пункту 4 встановлено відсутність на вказаній адресі слідів давніх поховань. Що стосується порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт вказує на безпідставне прийняття заяви про зміну предмету позову після направлення справи на новий розгляд за результатами перегляду справи в касаційному порядку. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

У заяві про приєднання до апеляційної скарги Уманська міська рада наводить аналогічні обставини, що і апелянт.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гришака А.М. та третьої особи Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана з Бреслау Разіка В.В. , які росили задовольнити апеляційну скаргу, представників позивача Шейхет М. , Могінську Т.А. , Шемелду Р.Р. , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що м. Умань Черкаської області внесено до Списку історичних населених місць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №878 від 26.07.2001, історія міста, зокрема, пов`язана з брацлавським хасидизмом - однією з течій в іудаїзмі. Могила цадика Нахмана є місцем поклоніння хасидів.

Указом Президента України №283/94 від 07.06.1994 створено історико-культурний центр на місці поховання духовного лідера брацлавських хасидів цадика Нахмана в м. Умані Черкаської області.

Рішенням Черкаського облвиконкому №2 від 07.02.95 могила цадика Нахмана в м. Умані включена до переліку пам`яток історії і культури, які знаходяться під охороною держави (реєстраційний номер 3940).

Уманським міськвиконкомом прийнято рішення №264 від 14.07.1994 «Про заходи на виконання Указу Президента України про створення історико-культурного центру в м. Умань».

Згідно з архівними документами на планах м. Умані (1864, 1879 р.р.), в межах сучасних вулиць Пушкіна та Бєлінського, позначено кладовище, проте його сучасні межі не встановлені.

Відповідно до міжурядової Угоди, укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону та збереження культурної спадщини» від 04.03.1994, - кладовища, похований жертв репресій тоталітарних режимів визначені об`єктами культурної спадщини, які підлягають до збереження та охороні в цілях і рамках цієї Угоди. Поняття «культурна спадщина», в межах цієї Угоди, означає культові заклади, місця історичного значення, пам`ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, які мають до цього відношення.

Україна є стороною Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972. На виконання своїх міжнародних зобов`язань прийнято Закон України «Про охорону культурної спадщини» №1805-III від 08.06.2000 (далі - Закон №1805-III).

Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном на підставі угоди між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки від 04.03.1994 «Про охорону і збереження культурної спадщини» (далі - Угода) визнано юдейське кладовище у м. Умані Черкаської області в межах вулиць Пушкіна, Белінського, Перовської внесено до переліку пам`яток за №UA13010104.

Позивачі вважають, що Уманською міською радою та її виконавчим комітетом допущено бездіяльність в частині невиконання вимог пунктів 2, 3, 4 розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» щодо місць давніх поховань - «Давні поховання Єврейського цвинтаря», ХІХ ст., що знаходиться на вулицях Пушкіна, Белінського, Перовської у м. Умані Черкаської області, у зв`язку з чим звернулися з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач неодноразово звертався до відповідачів із заявами про вчинення дій щодо організації, обстеження та вивчення місць давніх поховань, що знаходяться на території «Давні поховання Єврейського цвинтаря», ХІХ ст. Також суд покликається на обставини, які визнаються сторонами, зокрема те, що межі давніх поховань, що знаходяться на території «Давні поховання Єврейського цвинтаря», ХІХ ст. станом на сьогодні не є визначені. Додатковим доказом того, що відповідачами визнається той факт, що зазначені давні поховання мають історичну цінність є прийняття Уманською міською радою рішення №264 від 14.07.1994 «Про заходи на виконання Указу Президента «Про створення історико-культурного центру в м. Умані», на виконання якого прийнято рішення №375 від 13.10.1994 «Про розгляд зон розвитку історико-культурного центру м. Умані», яким, зокрема, вирішено погодити охоронну зону забудови історико-культурного центру в межах будинковолодінь. Сторонами не заперечується також і той факт, що для того, щоб надати вказаному об`єкту офіційного статусу пам`ятки, необхідно внести його до Переліку об`єктів культурної спадщини, Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а для того щоб внести давні поховання до такого переліку та Державного реєстру, необхідно визначити їх межі на поверхні землі, на території. Крім того, суд першої інстанції вказав, що розробка проекту землеустрою стане передумовою для подальшого визначення статусу зазначеної пам`ятки відповідно до законодавства України. Проведенню облаштування, утримання та збереження місць давніх поховань, надання їм офіційного статусу пам`ятки, має передувати організація і встановлення меж їх території, а не навпаки, як це стверджує відповідач.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Право розпорядження землями комунальної власності, прийняття рішень з питань земельних правовідносин відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон №280/97-ВР), ст.12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Згідно п.1 п.п.39, 37 ст.26 Закону №280/97-ВР, прийняття рішення про віднесення міських земель до земель історико-культурного призначення є виключною компетенцією міської ради.

За змістом статті 3 Закону №1805-III, органами управління у сфері охорони культурної спадщини є спеціально уповноважені органи, до яких віднесені органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування.

Обов`язки із забезпечення охорони, планування та впорядкування територій місць поховання, в силу вимог ч.5 ст.8, ч.2 ст.23, ст.31 Закону України «Про поховання та похоронну справу» №1102-IV від 10.07.2003 (далі - Закон №1102-IV), покладено на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи.

Статтею 3 Закону №1102-IV визначено, що правову основу діяльності в галузі поховання становлять Конституція України, цей Закон, інші закони України, міжнародні договори України тощо. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про поховання померлих, застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки Угоди, кладовища, поховання жертв репресій тоталітарних режимів, визнані об`єктами культурної спадщини, які підлягають збереженню та охороні в цілях і рамках цієї Угоди. Сторони (Україна та США) взяли на себе зобов`язання щодо виконання умов даної Угоди.

Поняття «культурна спадщина», в межах цієї Угоди, означає культові заклади, місця історичного значення, пам`ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, які мають до цього відношення.

Згідно ч.2 ст.2 Закону №1805-III, до історичних об`єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» зобов`язано, зокрема, обласні держадміністрації із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин впродовж 1998-1999 років взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень в засобах масової інформації, провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та міць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження, не допускати проведення будівельних робіт у місцях де залишились сліди давніх поховань та на території закритих кладовищ.

Відповідно до п.2 Додаткових заходів щодо збереження місць давніх поховань у населених пунктах України Раду міністрів Автономної республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин, було зобов`язано упродовж 1998-1999 років взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень в засобах масової інформації.

Пунктом 3 вказаного розпорядження Раду міністрів Автономної республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, органи місцевого самоврядування із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин було зобов`язано упродовж 1998-1999 років провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження.

Пунктом 4 розпорядження Раду міністрів Автономної Республіки, Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держбуд, органи місцевого самоврядування було зобов`язано не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань та на території закритих кладовищ.

Виконання розпорядження, зокрема, в частині віднесення земель до категорії історико-культурного призначення проводиться в порядку, визначеному ст.47 Закону України «Про землеустрій» №858-IV від 22.05.2003 (далі - Закон №858-IV), якою передбачено виготовлення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення.

Види документації для кожної категорії земель є різними.

Так, Законом №858-IV передбачено для кожної категорії земель виготовлення певного переліку документів та окремої документації.

Однією з функцій землеустрою, відповідно до п.«в» ч.1 ст.2 Закону №858-IV, є встановлення і закріплення на місцевості меж територій історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Зокрема, згідно відповіді виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області №01-16/1578 від 15.11.2006 на території, де розташоване єврейське кладовище, що знаходиться на вулицях Пушкіна, Белінського, Перовської у м. Умані Черкаської області, розташований житловий квартал.

Об`єкт «Давні поховання Єврейського цвинтаря», ХІХ ст., що знаходиться на вулицях Пушкіна, Белінського , Перовської у м. Умані Черкаської області на даний час не відноситься ні до пам`яток культурної спадщини, ні до щойно виявлених об`єктів, а перебуває в процесі дослідження.

Проте, з метою визначення, чи відноситься зазначене кладовище до об`єктів культурної спадщини, необхідно встановити обставини, які б вказували на те, що цей об`єкт має історичну цінність.

Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном, згадане вище Єврейське кладовище внесено до переліку пам`яток за №UA23030102. Комісією зазначено, що Уряд України ввів негайний і абсолютний мораторій на будь-яку забудову або приватизацію місць, ідентифікованих тепер або в минулому, як єврейські цвинтарі. Доказом цього є Витяг з Реєстру Американської комісії при Держдепартаменті США зі збереження американської культурної спадщини за кордоном, яким кладовище вулиць Белінського, Пушкіна в м. Умані зареєстровано за №UA23030102.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та видно з матеріалів справи, зазначені вище обставини підтверджуються також і паспортом об`єкта, виготовленим на замовлення позивача, а також архівними документами, що є в матеріалах справи, довідкою Уманського краєзнавчого музею №116 від 11.11.2008, рішенням Черкаського облвиконкому №2 від 07.02.95 про включення могили цадика Нахмана в м. Умані до переліку пам`яток Історії і культури, які знаходяться під охороною держави (реєстраційний номер 3940).

Крім того, у зв`язку з прийняттям рішення Уманською міською радою №264 від 14.07.1994 «Про заходи на виконання Указу Президента «Про створення історико-культурного центру в м. Умані» було прийнято рішення №375 від 13.10.1994 «Про розгляд зон розвитку історико-культурного центру м. Умані», яким, зокрема, вирішено погодити охоронну зону забудови історико-культурного центру в межах будинковолодінь по вул . Пушкіна №№24, 26, 28, 30, 32, 41/24, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55, 57, 54/22, 56, 58, 60, 62, ' 64, 66, вул. Бєлінського №№2, 4, 6, 8, 9, 11, 10, 12, 14, 16, 18, 20, 20а, 26, 28, 30, 34, 36, 38, 40, вул. С.Перовської №№1, 2 , 3 , 4 , 7 , 9, 11, вул. Прохожій №№15, 17, 21, вул. Челюскінців №№8, 12 .

Даний факт підтверджує визнання відповідачем факту історичної цінності давніх поховань, що знаходяться на території «Давні поховання Єврейського цвинтаря», ХІХ ст., що знаходиться на вулицях Пушкіна, Белінського, Перовської в м. Умані.

Крім того, з метою внесення давніх поховань, що знаходяться на території «Давні поховання Єврейського цвинтаря», ХІХ ст. до Переліку об`єктів культурної спадщини, Державного реєстру нерухомих пам`яток України, необхідно визначити їх межі на поверхні землі, на території.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що проведенню облаштування, утримання та збереження місць давніх поховань, надання їм офіційного статусу пам`ятки, має передувати організація і встановлення меж їх території, а не навпаки, як це стверджує відповідач.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, відповідно до договору оренди землі у користуванні Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана з Бреслау знаходиться земельна ділянка площею 0,4698 га земель історико-культурного призначення, на якій знаходиться умовно позначена могила цадика Нахмана, пентеон, огорожа, водопровід тощо. Вказана земельна ділянка становить лише частину тієї, на якій знаходяться давні поховання в межах вулиць Пушкіна, Белінського, Перовської у м.Умані.

З метою охорони культурної спадщини та досягнення балансу інтересів держави та позивача, належного утримання та ефективного використання об`єктів культурної спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, оскільки відповідно до укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки Угоди, кладовища, похований жертв репресій тоталітарних режимів визначені об`єктами культурної спадщини, які підлягають до збереження та охороні в цілях і рамках цієї Угоди.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України (ч.5 ст.7 КАС України).

Суд апеляційної інстанції взявши до уваги викладені вище норми чинного законодавства та вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що відповідачем порушено права та інтереси позивача щодо охорони культурної спадщини, які полягають в організації і встановленні меж території Єврейського кладовища як території історико-культурного призначення, оскільки ст.10 Закону України «Про охорону культурної спадщини» закріплює та зобов`язує органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування сприяти діяльності громадських організацій щодо охорони культурної спадщини, а відповідно до статті 11 цього Закону громадським організаціям надається можливість встановлювати шефство над об`єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяють державі у здійсненні заходів з охорони використання, виявлення, обліку, реєстрації об`єктів культурної спадщини.

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами відповідача щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.1 ст. 47 КАС України, з огляду на наступне.

Так, статтею 47 КАС України визначено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.

Судом першої інстанції під час проведення підготовчого засідання, з урахуванням вимог ст.6 КАС України, прийнято заяву про зміну предмету позову, тобто до початку розгляду справи по суті.

Доводи апелянта про виконання пункту 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження цієї обставини відповідачем не було надано як суду першої, так і апеляційної інстанціям.

Слід зазначити, що відповідачем визнається сам факт існування Єврейського цвинтаря у період 1864 та 1879 роках, про що свідчать архівні документи, однак вказує, що на планах 1903 та 1914 років на його місці існує житлова забудова.

Проте, колегія суддів вважає, що такі доводи не спростовують наведені представництвом Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу у позовній заяві обставини та факт бездіяльності відповідачів щодо спірного питання.

Варто зазначити, що відповідач вказує на існування цвинтаря і його знищення у період другої світової війни, а також на те, що проведення робіт з вивчення стану об`єкта не підтвердили його існування.

Водночас, за відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України зобов`язаний надати суду суб`єкт владних повноважень, колегія суддів вважає, що роботи з вивчення стану спірного об`єкта не були належним чином проведені.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року по справі №2-а/7780/11 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 31.07.2019.