Справа № 805/5196/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року справа №805/5196/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Арабей Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 р. (повний текст рішення складено та підписано 7 лютого 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 805/5196/18-а (головуючий І інстанції суддя Михайлик А.С.) за позовом Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2018 року Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат", в якому просило стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених відповідно до п.п. «б»-«з» ст. 13 Закону України № 1788 «Про пенсійне забезпечення» (за Списком № 2) за період з 01.12.2017 року по 30.04.2018 року у сумі 173 228, 10 грн. (т. 1 а.с. 3-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" заборгованість із відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 2 в сумі 170 544 грн. 85 коп. за грудень 2017 року квітень 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 3 а.с. 56-58).

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 164-166).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року та Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 по різному регулюють спірні правовідносини в частині покладення на підприємство обов`язку з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та Списком № 2, а саме: Закон не передбачає зобов`язання підприємства покривати фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті за Списком № 2.

Також звертає увагу на те, що підприємства та організації мають відшкодовувати тільки фактично понесені витрати: тобто фактично виплачені пенсіонерам кошти. Апелянт не визнає надані позивачем розрахунки, оскільки вказані розрахунки є одностороннім документом, не містять посилання на конкретні банківські документи, які б свідчили про те, що зазначені в розрахунках кошти були фактично отримані.

Апелянт зазначає, що вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року не підлягають задоволенню, оскільки пропущено строк на звернення до адміністративного суду, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

За унормуванням ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Приватне акціонерне товариство Маркограф є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 05394618, місцезнаходження: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Станіславського, будинок 9, як страхувальник перебуває на обліку (т. 1 а.с. 7-10).

Протягом грудня 2017 року - квітня 2018 року позивачем направлялись на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б -з» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Відповідачем розрахунки отримано, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 17-34).

Згідно наявної в матеріалах справи картки особового рахунку станом на 01.02.2019 та наданих відповідачем письмових пояснень та розрахунку Товариство відповідача має заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 2 за грудень 2017 року - квітень 2018 року в сумі 170 544,85 грн.

Спірним у даній справі є правомірність дій позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених відповідно до п.п. «б» - «з» ст. 13 Закону України № 1788 «Про пенсійне забезпечення» (за Списком № 2) за період з 01.12.2017 року по 30.04.2018 року у сумі 170 544,85 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 13 Закону № 1788-XII визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покриває витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. «б» - «з» цієї статті.

За унормуванням п. 2 розд. XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII.

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом № 1058-IV питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «б» -«з» ст. 13 Закону № 1788-XII було врегульовано Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР), відповідно до п. 1, 2 ст. 1 якого відповідач є платником збору на обов`язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно із абзцом 4 п. 1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених п. 1, 2 ст.1 цього Закону, (...) об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. «б» - «з» ст. 13 Закону № 1788-XII до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону № 1788-XII.

Абзацом 3 п. 1 ст. 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абз. 4 п. 1 ст. 2 цього Закону.

Відшкодування підприємствами витрат Пенсійного Фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року № 64/8663 (далі - Інструкція).

Пунктом 6.1 Інструкції визначено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. 2 розд. ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в таких розмірах: для платників, зазначених у підп. 2.1.1 п. 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підп. 4 п. 291.4 ст. 291 гл. 1 розд. XIV Податкового кодексу України), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абз. 1 ч. 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Приписами п. 6.7 Інструкції передбачено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

З матеріалів справи вбачається, що протягом грудня 2017 року - квітня 2018 року позивачем направлені на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На підтвердження призначення пенсії позивачем надано суду протоколи призначення пенсії особам, що працювали у підприємстві відповідача, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідачем розрахунки отримано, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи.

На підтвердження понесення цих витрат позивачем надано суду банківські виписки, платіжні доручення, довідки про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії.

Законодавством не передбачено надіслання відповідачу інших документів щодо свідчення отримання пенсійних виплат особисто пенсіонерами та не вимагається від позивача перевірки особистого отримання пенсіонерами перерахованих їм пенсій.

Судове рішення про скасування спірних розрахунків не приймалося, відтак вони є чинними та не визнанні такими, що не відповідають положенням діючого законодавства.

Доказів щодо відшкодування суми заборгованості у розмірі 170 544,85 грн. товариством не надано.

Отже, отримання розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій та добровільна їх несплата робить вказану заборгованість такою, що підлягає стягненню в судовому порядку, а тому висновки суду першої інстанції про обов`язок відповідача відшкодувати позивачеві витрати на виплату і доставку пенсій, призначених працівникам відповідача відповідно до пункту «б» - «з» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-69а10 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 805/473/17-а.

Частиною 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права викладених в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апелянта стосовно необхідності залишення позову без розгляду в частині вимог про стягнення заборгованості за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року, суд зазначає наступне.

Так, ч. 15 ст. 106 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV встановлено, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Посилання відповідача на неможливість застосування цієї статті через те, що за п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, у той час як органи Пенсійного фонду України до органів доходів і зборів не належить, суд не приймає, оскільки обов`язок по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій визначено саме у Законі № 1058-IV та прийнятій відповідно до нього Інструкції № 21-1, а отже до даних правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії, має застосовуватись саме ч. 15 ст. 106 Закону № 1058-IV.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 283, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 р. у справі № 805/5196/18-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 липня 2019 року.

Судді Г.М. Міронова

Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко