Справа № 160/4960/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2019 року Справа № 160/4960/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., одноособово розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком з визначенням середньомісячного заробітку для перерахунку пенсії, враховуючи заробіток за травень 1988 року; - Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з визначенням середньомісячного заробітку для перерахунку пенсії, враховуючи заробіток за травень 1988 року; - стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 500 грн.
В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначив, що з березня по травень 1988 року брав участь у ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, через що його здоров`ю було нанесено шкоду та віднесено до 3 групи інвалідності з 50% ступенем втрати професійної працездатності. Позивач має право на обчислення пенсії за віком, виходячи з визначення розрахунку середньомісячного фактичного заробітку за час роботи в зоні ЧАЕС. У випадку обчислення пенсії, враховуючи заробіток за травень 1988 року, розмір пенсій буде становити значно більший розмір ніж виплачується на даний момент. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 17.01.2019р. про перерахування пенсії за віком, на підставі п.2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та положень Закону № 796-ХІІ, враховуючи заробітну плату за період роботи в зоні ЧАЕС у травні 1988 року. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відповідь вих. №91 1/с-07 від 25.01.2019р., в якій відмовило в проведенні перерахунку пенсії за віком враховуючи заробітну плату за період роботи в зоні ЧАЕС у травні 1988 року, та вказало, що даний перерахунок є невигідним. Вважаючи протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку пенсії за віком позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
18 червня 2019 року від відповідача на адресу суду надійшли пояснення, в яких управління не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. З 04.05.2007 року позивач отримував пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З 24.01.2008 року відповідно до поданої заяви Позивача переведено з пенсії за віком на пенсію по інвалідності III відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Причина інвалідності - захворювання пов`язане з роботами по ЛНА на ЧАЄС. Згідно з випискою з акту огляду МСЕК серія ДНА-02 № 023182 ступінь втрати професійної працездатності дорівнює 50 %. Пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження (березень, квітень, травень 1988 року) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 п.3 (менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження). 29.08.2018 позивач звернувся за переведенням на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за матеріалами пенсійної справи (із заробітку за роботу на ЧАЄС). Відповідач зазначив, що при переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням заробітку за роботу в зоні ЧАЄС за три місяці, розмір пенсії буде складати: 1794,06 грн. Даний перерахунок є не вигідним. Пенсія на теперішній час позивачу розрахована і виплачується згідно з вимогами чинного пенсійного законодавства. На підставі вищевикладеного, управління вважає, що вимоги позивача є безпідставними та пред`явлені неналежному відповідачу.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується довідкою №1 від 21.01.2008 року.
Позивач отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .
В період з березня 1988 року по травень 1988 року позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримував заробітну плату, що підтверджується довідкою від 21.08.1992 року, довідкою про заробіток для обчислення пенсії №41 від 09.02.2004р.
17.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії.
25.01.2019 року листом Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відповідь вих. №91 1/с-07, якою відмовило ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії за віком враховуючи заробітну плату за період роботи в зоні ЧАЕС у травні 1988 року, та вказало, що даний перерахунок є невигідним.
Вважаючи протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку пенсії за віком позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до ст.49 Закону, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ст.57 Закону обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення:менше 12 місяців, - середньомісячний заробіток визначається шляхом поділу загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на кількість цих місяців;не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - середньомісячний заробіток визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи;менше місяця, - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.
Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, даною нормою чітко розмежовано порядок обчислення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії, як за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так і у разі призначення пенсії за цим Законом (ст.54 пенсії по інвалідності та пенсії у звязку із втратою годувальника). Тобто, системний аналіз норм статей 50, 51, 54, 55, 57 Закону свідчить про те, що особам, віднесеним до категорії 1, державні пенсії призначаються відповідно до статті 54 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Це пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, і порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення таких пенсій визначається Кабінетом Міністрів України (Порядок №1210). Особам же, віднесеним до категорій 2, 3 і 4, пенсія призначається та обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням пільг зі зменшення пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, та з обчислення середньомісячного заробітку для обчислення розміру пенсії (статті 55 та 57 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).
Аналогічного висновку дійшов Пленум Вищого Адміністративного Суду України у своїй постанові від 16 березня 2012 року №4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв`язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (п.7).
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Тобто, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому, згідно Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», зона відчуження є територією радіоактивного забруднення.
Підставою для відмови в перерахунку пенсії позивачу на думку відповідача стала відсутність вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані «прямі повноваження», так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними /для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) - так звані «похідні повноваження».
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, який набрав чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Законодавство не передбачає такої підстави для відмови в перерахунку пенсії, як відсутність вигоди.
Суд звертає увагу, що визначення розрахунку пенсії за віком у відповідності до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є правом застрахованої особи, а отже відмова в перерахунку пенсії пенсійними органами є безпідставною та протиправною.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не доведено правомірність своїх дій щодо відмови в перерахунку пенсії, в зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується витрат позивача на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства Українивизначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 18.10.2018 року у справі № 813/4989/17.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до позовної заяви надано витяг з договору про надання правової допомоги №38 від 22.05.2019 року, квитанцію №55 від 22.05.2019 про сплату, рахунок - фактуру №220519/1 від 22.05.2019 року.
При цьому позивачем не надано до суду детальний розрахунок понесених позивачем витрат, також відсутній акт виконаних робіт, акт приймання - передачі наданих послуг, тощо.
Крім того, позивачем не доведено співмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом витраченим адвокатом.
За наведених обставин, суд вважає, що надані позивачем документи не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в даній адміністративній справі, витрати на правову допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим клопотання про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати зі сплати судового збору стягненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком з визначенням середньомісячного заробітку для перерахунку пенсії, враховуючи заробіток за травень 1988 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з визначенням середньомісячного заробітку для перерахунку пенсії, враховуючи заробіток за травень 1988 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 31 липня 2019 року.

Суддя О.М. Неклеса