Справа № 607/20436/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 607/20436/18

25 липня 2019 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2018 адміністративну справу за позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу передано на розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.09.2018 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечна І.В. (далі - державний виконавець), при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/15936/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11.05.2018, винесла постанову ВП № 56852016 про накладення штрафу на позивача в розмірі 10200 грн. за повторне невиконання рішення суду.

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 виконано позивачем у добровільному порядку на підставі розпорядження № 813452 від 13.04.2018. Зокрема, зазначеним розпорядженням поновлено нарахування та виплату пенсії з 01.04.2018. При цьому, пенсію за попередні періоди з 01.10.2017 по 31.03.2018 позивач нарахував, однак не виплатив, оскільки така виплата здійснюється відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), пунктом 15 якого визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 56852016 щодо виконання зазначеного виконавчого листа, в тому числі на дату винесення оскарженої постанови не було затверджено відповідного порядку щодо виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, та у зв`язку із виконанням рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося із запитом до Пенсійного фонду України, в якому просило виділити додаткові кошти для виплати ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії в сумі 47404,93 грн. нарахованої на виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2018. На підставі чого, ОСОБА_1 одержав відкладену доплату пенсії за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 в сумі 47404,93 грн. у березні 2019 році. Відмітив, що поточні виплати згідно рішення суду здійснюються у встановлений строк та у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи те, що рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 виконано позивачем у добровільному порядку, а також те, що невиплата пенсії за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 в сумі 47404,93 грн. ОСОБА_1 відбулась не звини позивача, а через відсутність бюджетного та іншого фінансування, позивач вважає, що рішення суду в цілому у встановлений державним виконавцем строк не виконав з поважних причин, а тому відповідач безпідставно виніс оскаржену постанову.

Ухвалою суду від 27.11.2018 дану позовну заяву прийнято до провадження Тернопільського окружного адміністративного суду та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подачі до суду - оригіналу квитанції про сплату судового збору в розмірі 1762 грн. за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру, перерахованого за такими платіжними реквізитами: отримувач коштів УК у місті Тернополі/м.Тернопіль/22030101, код отримувача 37977726, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 4008, код класифікації доходів бюджету 22030101.

03.12.2018 позивач усунув недоліки у відповідності до вимог ухвали, у зв`язку з чим ухвалою суду від 10.12.2018 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 18.12.2018.

Тернопільським окружним адміністративним судом у судовому засіданні у даній справі, яке проводилося 18.12.2018 оголошувалася перерва до 28.12.2018 на підставі статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

Ухвалою суду від 28.12.2018 зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 607/19032/18.

Ухвалою суду від 02.07.2019 поновлено провадження у даній справі та призначено судове засідання у даній справі на 18.07.2019.

23.07.2019 судом, за згодою сторін, допущено заміну неналежного відповідача - відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на належного - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

25.07.2019 представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

25.07.2019 представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву від 25.07.2019, в якій просить розглядати справу в порядку письмового провадження. Водночас у відзиві на позовну заяву остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що оскаржена постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 01.02.2015 перебуває на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області як внутрішньо переміщена особа.

26.07.2018 державний виконавець на підставі виконавчого листа № 607/15936/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11.05.2018, винесла постанову ВП № 56852016 про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Зазначеним виконавчим листом зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити виниклу заборгованість, починаючи з 02.10.2017.

Враховуючи те, що позивач у встановлений державним виконавцем строк не виконав рішення суду, державний виконавець 21.08.2018 винесла постанову ВП № 56852016 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн.

Водночас, зазначеною постановою та вимогою виконавця від 21.08.2018 № 5306/03.3-32 зобов`язано позивача виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Враховуючи те, що позивач у встановлений державним виконавцем строк не виконав рішення суду, державний виконавець 24.09.2018 винесла постанову ВП № 56852016 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200 грн.

Також, суд встановив, що на виконання рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017, позивач поновив нарахування та виплату такої пенсії з 01.04.2018, що підтверджується розпорядженням № 813452 від 13.04.2018 (арк. справи 9-12). При цьому, пенсію за попередні періоди з 01.10.2017 по 31.03.2018 позивач нарахував, однак не виплатив через відсутність бюджетного та іншого фінансування. На підставі чого, Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося із запитом до Пенсійного фонду України, в якому просило виділити додаткові кошти для виплати ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 в сумі 47404,93 грн. нарахованої на виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2018. Надалі, ОСОБА_1 одержав заборговану пенсію за вказаний період в сумі 47404,93 грн. у березні 2019 році.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Суд встановив, що на виконання рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017, позивач поновив нарахування та виплату такої пенсії з 01.04.2018, що підтверджується розпорядженням № 813452 від 13.04.2018 (арк. справи 9-12). Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач добровільно виконав рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 ще до винесення державним виконавцем постанови ВП № 56852016 від 26.07.2018 про відкриття виконавчого провадження, в тому числі до винесення оскарженої постанови.

При цьому, пенсію за попередні періоди з 01.10.2017 по 31.03.2018 позивач також нарахував відповідно до розпорядження № 813452 від 13.04.2018, однак не виплатив через відсутність бюджетного та іншого фінансування, тобто боржник рішення суду не виконав у у цій частині, внаслідок чого державний виконавець 24.09.2018 винесла постанову ВП № 56852016 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200 грн., як за повторне невиконання рішення суду.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить, зокрема збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485 (далі - Положення № 28-2) головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Підпунктами 4, 5 пункту 4 Положення № 28-2 визначено, що головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Аналізуючи зазначені норми Положення № 28-2, суд дійшов висновку, що головні управління Фонду разом, зокрема, об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. При цьому, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування пенсій об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України здійснює головне управління Фонду за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, а тому інших фінансових можливостей для здійснення виплат об`єднані управління не мають.

Пункт 1 Порядку № 365 визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що виплата соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Як слідує з матеріалів справи, що в даному випадку позивач не міг виконати рішення суду в частині виплати заборгованості зі сплати нарахованої пенсії за попередні періоди з 01.10.2017 по 31.03.2018 через відсутність бюджетного та іншого фінансування, та окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, та таку виплату позивач здійснено у березні 2019 році після отримання відповідних коштів від Пенсійного фонду України (лист Пенсійного фонду України № 4219/02-22).

Водночас, відповідно до статей 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем десятиденного строку та надалі - до отримання фінансування, виконати судове рішення у повному обсязі.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду у справах К/9901/1598/18 (№405/3663/13-а) від 24.01.2018, К/9901/12146/18 (№757/29541/14-а) від 13.06.2018 про те, що відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таким чином, враховуючи те, що рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 виконано позивачем у добровільному порядку, а також те, що невиплата заборгованої пенсії за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 в сумі 47404,93 грн. ОСОБА_1 відбулась не звини позивача, а через відсутність бюджетного та іншого фінансування, та при цьому, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, суд дійшов висновку, що позивач рішення суд у зазначеній частині у встановлений державним виконавцем строк не виконав з поважних причин. Тобто, позивач виконав рішення суду в тій частині, в якій був профінансований відповідними коштами для виплати тої чи іншої пенсії, а тому з його сторони відсутнє невиконання судового рішення з неповажних причин.

Посилання відповідача на те, що підставою для винесення оскарженої постанови слугувало неподання позивачем у встановлений державним виконавцем строк інформації щодо виконання рішення суду, є хибним, з огляду на наступне.

Стаття 76 Закону №1404-VIII визначає відповідальність осіб за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця.

Тобто, за законодавством передбачено окремий вид відповідальності за не виконання законних вимог державного виконавця, зокрема за неподання боржником у встановлений державним виконавцем строк інформації щодо виконання рішення суду. В свою чергу, до позивача застосовано відповідальність на підставі статті 63 Закону №1404-VIII, а саме за не виконання боржником без поважних причин рішення суду.

Крім того, відповідно до частин першої та третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що на дату винесення оскарженої постанови відповідач не проводив перевірку виконання боржником рішення суду, в тому числі не звертався із відповідними листами - запитами до стягувача чи Пенсійного фонду щодо виконання рішення суду, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідних актів державного виконавця, в тому числі інших документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем частин першої та третьої статті 18 Закону № 1404-VIII унеможливило останнього провести об`єктивну перевірку щодо правильності та повноти виконання рішення суду, в тому числі наявності чи відсутності поважних причин невиконання рішення боржником. При цьому, як зазначав суд, обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, а отже при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано вимог частини другої статті 2 КАС щодо добросовісності та обґрунтованості.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Також, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом скасування постанови ВП № 56852016 від 24.09.2018 про накладення штрафу на позивача в розмірі 10200 грн.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином за відсутності понесених судових витрат у даній справі, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Руська, 17, м. Тернопіль, 46001, ) до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021, ) про скасування постанови, - задовольнити у повному обсязі.

Постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ВП № 56852016 від 24.09.2018 про накладення штрафу на Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в розмірі 10200 грн., - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25.07.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.