Справа № 214/4760/19
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/4760/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 липня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Полозка Миколи Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 26 червня 2019 року, в якому просить: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1205347 від 6 червня 2019 року, винесену інспектором роти №1 батальйону №1 Полку ПП в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП Полозком М.Л. відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.; справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 6 червня 2019 року за ст.132-1 КУпАП - закрити.

В обґрунтування позову зазначено наступне. 6 червня 2019 року він, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в складі тягача марки DAF FX 105.460 (н/з НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 30-3 (н/з НОМЕР_2 ). О 1 год. 19 хв. на автодорозі по вул. Окружна 21 в м. Кривому Розі його зупинив інспектор Полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Полозок М.Л. та виніс відносно нього постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1205347. Відповідно до вище вказаної постанови його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП України та накладено штраф у розмірі 510 грн. із зазначенням, що «водій керуючи ТЗ перевозив вантаж, який виступав за габаритні фари більше ніж на 2 м без погодження БкООІЗЗІ, чим порушив п.п. ПДР України». Оскільки в процесі складання постанови у нього не було можливості надати письмові пояснення, це змусило його отримати постанову з метою її оскарження у встановленому Законом порядку. Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні. Крім того працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, а висновки, які надав працівник поліції, не відповідають обставинам справи, тому ця постанова підлягає скасуванню. Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач нібито перевозив вантаж без погодження з органами Національної поліції України. Відповідно до п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Оскільки вантаж не виступав за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м, тому отримання погодження від органів Національної Поліції не обов`язкове. Звертає увагу, що в оскаржуваній постанові працівник поліції не вказав фактичні габарити ТЗ з вантажем, що могло б надати підстави вважати наявність порушення параметрів, які передбачені п. 22.5 ПДР України. Тому не зрозуміло яким чином працівник поліції дійшов висновку про порушення норм ПДР України. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що вантаж дійсно перевищував нормативно встановлені параметри, оскільки відповідачем не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу. Враховуючи вище зазначене, позивач вказує, що матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення.

Зазначає, що відповідно до абзацу 17 п.1.10 ПДР України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю. Відповідно до п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування т: здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженні наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207, габаритно-ваговий контролі транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзд автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особам« Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС. Крім того, існує Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справлянні плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879. Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (вісі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (п.1 Порядку). Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального і зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (вісі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (підп.2 п.2 Порядку №879). В підп.6 п.2 Порядку №879 вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики. В п.6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та або працівниками відповідних органів. Отже, працівник поліції мав право провести лише документальну перевірку. Відповідно до п.п.16, 18, 19 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю повноважений видавати такі сертифікати. Таким чином, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Вказує, що відповідно до п.п.12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти. Як вбачається з вище вказаного, працівник поліції взагалі не застосовував передбачених чинним законодавством правил проведення габаритно-вагового вимірювання, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів порушення позивачем чинного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року по справі № 172/1236/18 та поставі від 30 січня 2019 року по справі № 206/6221/18.

Зазначає, що фактична зупинка транспортного засобу була здійснена на вул. Окружній 21 в м. Кривому Розі, при відсутності стаціонарного чи пересувного пунктів, при поганому освітленні в 01:19 год. лише за наявності автомобіля поліції. На підставі вищезазначеного позивач просить вважати, що перевірка габаритних розмірів транспортного засобу інспектором поліції та працівниками Укртрансбезпеки не виконувалась. Відповідно до ч.4 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як вбачається з вище вказаного, обов`язок, щодо доказування правомірності винесення рішення та накладення стягнення покладається саме на Відповідача, тому суд не може витребувати докази у позивача і саме відповідач має долучити до матеріалів справи належні, достатні та допустимі докази, які б підтвердили, що габарити вантажу дійсно перевищували встановлені п. 22.5. ПДР України. Така ж позиція викладена Верховним Судом в постанові від 18 січня 2019 року в адміністративній справі №539/655/17. Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів порушення ним чинного законодавства, а дії працівника поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови від 6 червня 2019 року серії ЕАВ №1205347 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. незаконними, оскільки порушують ч.1 ст.247 КУпАП, а саме відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

У судове засідання позивач не з`явився. Згідно клопотання, викладеного в позові, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач в судові засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином, згідно клопотання, викладеного у відзиві, просив справу розглядати без його участі. Відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає винесену ним постанову законною. Зазначив, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль). Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь-11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Так відповідачем під час патрулювання 6 червня 2019 року в м. Кривий Ріг, по вул. Окружна, був помічений транспортний засіб «DAP FX 105.460» з номерним знаком НОМЕР_3 з напівпричепом TAD CLASSIC 30-3 НОМЕР_2 , який є великогабаритним транспортним засобом, без погоджувальних документів з органами Національної поліції України, чим порушив п.22.5 ПДР України. Після того, як були помічені ознаки того, що позивач порушив ПДР України, після зупинки відповідач підійшов до автомобіля, представився згідно з п.3 ст.18 Закону України " Про Національну поліцію", після чого згідно з п. 1.1 та п. 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" повідомив про причину звернення. З`ясувавши, що позивач є водієм вище зазначеного транспортного засобу, він попросив пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшов до розгляду справи. Також зачитав позивачу його права зазначені у ч.1 ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Отже, оскільки транспортний засіб, яким позивач керував, є великогабаритним, тому у нього повинен бути погоджувальних документ з органами Національної поліції України, на рух по трасі Н-11, де він був зупинений працівниками поліції. Позивач надав працівникам патрульної поліції дозвіл на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні від 24 травня 2019 року, у якому чітко прописано маршрут його руху, та відповідно до якого позивач не мав права в`їжджати на трасу Н-11. А отже транспортний засіб позивача не мав права здійснювати рух по місту Кривий Ріг, та тим більше по вул. Окружна де він був зупинений працівниками поліції. Після з`ясування усіх фактичних даних відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а саме, що водій великогабаритного транспортного засобу «ВФА АЧ 105.460» з номерним знаком НОМЕР_3 здійснював рух (вантаж якого виступає за задні габарити ТЗ більш як на 2 м.) без погоджувальних документів з органами Національної поліції України, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, ним було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1205347 від 6 червня 2019 року. Позивачу було роз`яснено його процесуальні права, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП.

Вказує, що не погоджується з доводами позивача щодо того, що він начебто не порушував ПДР України. Так, п. 2.1 «г» ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил. Пунктом 22.5 ПДР України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Відповідно до ст. 132-1 КУпАП України порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Те що транспортний засіб під керуванням позивача є великогабаритним також підтверджується дозволом на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні від 24 травня 2019 року (що підтверджується витягом з ІПС «Армор» який відповідачем долучається до письмового відзиву), у якому чітко зазначено що т/з позивача є великогабаритним, адже параметри значно перевищують допустимі, а саме довжина становить 22 м (що на 2 м більше допустимої), ширина становить 3,75 (що більш ніж на 1 м перевищує допустиму), та висота становить 4,49 м (що на 0,49 м перевищує допустиму). У вище згаданому доволі прописаний маршрут руху для т/з позивача який останнім не дотриманий, оскільки позивач відповідно до нього не мав права виїжджати на трасу Н-1. Хоча відповідно до п.4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затвердженими Постановою КМУ від 18 січня 2001 року № 30 Київ «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Відповідно до п. 25 забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Звертає увагу суду на те, що навіть якщо би у дозволі від 24 травня 2019 року було дозволено здійснювати рух по трасі Н-11 (хоча це не так), позивача було би також притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.132-1 КУпАП, оскільки в дозволі чітко зазначено що рух т/з позивача дозволено лише разом з супроводженням, однак ніякого супроводжуючого т/з не було. А отже позивачем було також порушено правила проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами за що також передбачена відповідальність ст. 132-1 КУпАП.

Окремо відповідач зазначив щодо посилань позивача на необхідність здійснення габаритно-вагового контролю. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. Відповідно до п.6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та / або працівниками відповідних органів. Тобто проведення габаритно-вагового контролю щодо здійснення відповідних вимірювань покладено на органи Укртрансбезпеки, які керуються вищевказаним порядком. Водночас, вищевказаний порядок має на меті контроль органами Укртрансбезпеки щодо справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, зокрема, тих що перевищують встановлені габарити. Проте, відповідачем було здійсненні заходи щодо додержання правил ПДР України, а саме щодо наявності відповідного дозволу Національної поліції, а отже останній не був зобов`язаний керуватися Порядком №879. Аналогічна правова позиція була висловлена Третім апеляційним адміністративним судом по справі № 193/715/18 в своєму рішенні від 5 листопада 2018 року та №177/1822/18 від 17 грудня 2018 року.

А отже, вважає, що позивач лише намагається даним посиланням ввести суд в оману, уникнувши тим самим адміністративної відповідальності за порушенням ним вимог чинного законодавства. Відповідач при винесенні постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне та зазначена особа, яка притягається до відповідальності за вчинене правопорушення, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Під час розгляду справи судом досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с.5).

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належним доказом постанову (а.с.5), так як вона стосується факту накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд вважає допустимим доказом постанову (а.с.5), яка одержана з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст.75 КАС України, постанову (а.с.5) суд вважає достовірним доказом.

На підставі ст. 6 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

6 червня 2019 року о 01.13 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF FX 105.460 (н/з НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 30-3 (н/з НОМЕР_2 ) по автодорозі по вул. Окружна 21 в м. Кривому Розі та перевозив вантаж,який виступав за габаритні фари більш ніж на 2 м без погодження, що встановлено судом на підставі позову, та не заперечується позивачем та відповідачем.

6 червня 2019 року інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Полозком М.Л. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП як уповноваженою посадовою особою органу поліції.

Не визнаючи факт вчинення адміністративного правопорушення та вважаючи неправомірним винесену відповідачем постанову, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «ПДР України»).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.22 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.1 ст.121-2 КУпАП в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, з огляду на скорочений порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких здійснюється на місці вчинення правопорушення, під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним порушенням, а відтак доводи позивача та його представника в цій частині суд вважає безпідставними.

Згідно зі ст.245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як встановлено ст. 280 КУпАП, предмет доказування у справі про адміністративні правопорушення становлять обставини, що підлягають з`ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, а саме: наявність події адміністративного правопорушення; особа, яка вчинила протиправні дії (бездіяльність), за якими нормами КУпАП передбачена адміністративна відповідальність; винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення; обставини, що пом`якшують адміністративну відповідальність, і обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність; характер і розмір шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення; інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; причини і умови вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до абз.1 п.22.5 ПДР України: за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Тобто, п.22.5 ПДР України є бланкетною нормою, яка відсилає до спеціальних правил, які саме і регулюють випадки перевезення, зокрема, і негабаритних вантажів. Таким нормативним актом є Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що будь-яких порушень ПДР України він не допускав, разом з тим на заперечував факт перевезення вантажу, який виступав за габарити більш ніж на 2 метри.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ст.280 КУпАП, визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою правопорушення.

У позові позивач посилається на те, що при зупинці транспортного засобу поліцейський був зобов`язаний повідомити про причину зупинки, посилаючись на конкретні обставини, визначені у ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Вказана обставина судом не може бути перевірена, оскільки відповідачем не надано суду відео фіксації.

Відповідальність за ст.132-1 КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та порушенні правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, пунктом 2 яких визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

П.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданого перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Отже, для притягнення особи за порушення зазначених вимог ПДР України перш за все необхідно встановити факт переміщення транспортним засобом, зокрема, у даному випадку, габаритні параметри якого перевищують нормативні.

Так, у пред`явленому позові позивач не наводить жодних обґрунтувань щодо оспорювання того факту, що вантаж, який він перевозив на транспортному засобі, виступав більш ніж на 2 м за нормативні задні габарити транспортного засобу, чим фактично визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Інші доводи та посилання позивача суд не приймає до уваги, оскільки вони виходять за межі об`єктивної сторони інкримінованого йому правопорушення, визначеного в оскаржуваній постанові.

Встановивши у судовому засіданні ту обставину, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, суд вважає, що підстави для задоволення пред`явлених ним вимог відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Полозка Миколи Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, закриття справи - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов