Справа № 360/1047/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року справа №360/1047/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Гаврищук Т. Г., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Харечко О.П., за участю представника відповідача Білашової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 р. у справі № 360/1047/19 (головуючий І інстанції І.О. Свергун) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеко» до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеко» (далі позивач, ТОВ «НВП «Інтеко») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області) в якому просило: скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 14.06.2018 № 2, яким до ТОВ «НВП «Інтеко» застосовано пеню за порушення встановлених законодавством строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 87016,25 грн.; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Луганській області на користь ТОВ «НВП «Інтеко» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що обов`язковими підставами для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань, визначених відповідно до Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (далі Закон № 185/94-ВР), є знаходження суб`єкта господарювання на території проведення антитерористичної операції та наявність сертифікату Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність обставин не переборної сили (форс-мажору). Позивач не надав у якості доказу сертифікат Торгово-промислової палати про наявність обставин не переборної сили (форс-мажору). Судом безпідставно зауважено на тому, що відсутність такого сертифікату не є підставою для звільнення позивача від сплати нарахованої пені.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ТОВ НВП Інтеко зареєстрований як юридична особа 23.11.2012, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 28 (а.с. 40-43).

Головним управлінням ДФС у Луганській області на підставі наказу ГУ ДФС у Луганській області від 23.05.2018 № 584 (а.с. 79 зв.-80) та повідомлення від 23.05.2018 № 235 (а.с. 81) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НВП «Інтеко» з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 16.03.2015 № 16-03-15 з ТОО Снаб Пром за період з 16.02.2015 по 01.05.2018.

За результатами перевірки складено акт від 01.06.2018 № 433/12-32-14-02-14-38350137 (а.с.8-15), яким установлено порушення статті 1 Закону №185/94 (зі змінами і доповненнями) в частині перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків за експортними операціями, а саме несвоєчасного надходження виручки в іноземній валюті внаслідок невиконання експортного контракту від 16.03.2015 № 16-03-15 з нерезидентом ТОО Снаб Пром (Казахстан) у сумі 42800 дол. США на 32 календарних дні з 25.06.2015 по 26.07.2015.

06.06.2018 позивач подав до ГУ ДФС у Луганській області заперечення на акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.06.2018 № 433/12-32-14-02-14-38350137 (а.с. 21-23). За результатами розгляду заперечень ГУ ДФС у Луганській області надало відповідь від 11.06.2018 № 3577/10/12-32-14-02-09, згідно з якою висновки акта перевірки залишено без змін (а.с. 83 зв.-85).

Головним управлінням ДФС у Луганській області на підставі акта перевірки від 01.06.2018 № 433/12-32-14-02-14-38350137 прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2, яким до ТОВ НВП Інтеко застосовано пеню за порушення встановлених законодавством строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 87016,25 грн (а.с. 18, 78).

Не погодившись зі вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 06.07.2018 (а.с. 24-27). Рішенням ДФС України від 30.08.2018 № 27953/6/99-99-11-01-02-25 податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2 залишено без змін, а скарги позивача без задоволення (арк. спр. 33-35).

Фактичні обставини порушення строку розрахунку за контрактом від 16.03.2015 № 16-03-15 з ТОО Снаб Пром (Казахстан) у сумі 42800 дол. США на 32 календарних дні з 25.06.2015 по 26.07.2015 не заперечуються сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є суб`єктом господарювання, який звільняється від відповідальності за порушення вимог валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки за частиною 1 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» самого лише факту здійснення його діяльності на території проведення антитерористичної операції достатньо для визнання його такими.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 1 Закону №185/94, який був чинний на момент виникнення правовідносин, встановлено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно зі статтею 4 Закону №185/94, порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі Закон № 1669), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Отже, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року. Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України не приймався, тобто період проведення антитерористичної операції триває.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких внесено м. Сєвєродонецьк Луганської області (Сєвєродонецька міська рада) (пп. 13 пункту 2).

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що позивач є суб`єктом господарювання, який звільняється від відповідальності за порушення вимог валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки самого лише факту здійснення його діяльності на території проведення антитерористичної операції достатньо для визнання його таким.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у позивача відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України не виключає звільнення останнього від відповідальності, передбаченої частиною першої статті 4 Закону №185/94, з наступних підстав.

Статтею 10 Закону № 1669 визначено сертифікат Торгово-промислової палати України як єдиний належний та достатній документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань.

Системний аналіз Закону № 1669, дає підстави для висновку, що невиконання зобов`язання особою може бути підтверджено обставинами непереборної сили, що звільняє таку особу від відповідальності, однак вказані зобов`язання випливають з інших правовідносин, а не тих, які є сферою регламентації Закону №185/94.

Норма, передбачена статтею 10 закону № 1669, є загальною і поширюється на інші види невиконаних зобов`язань, а відтак не може бути застосовано до спірних правовідносин з огляду на те, що вони регулюються спеціальною нормою, а саме - статтею 4 Закону №185/94, яка прямо передбачає застосування відповідальності за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті до резидентів, що порушили терміни розрахунків, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

Відтак з метою застосування статті 4 Закону № 185/94 наявність сертифікату не є обов`язковою, а факт наявності форс-мажорних обставин є загальновідомим.

Отже позивач, не повинен надавати сертифікат Торгово-промислової палати України. Доведенню в даному випадку підлягає лише здійснення ним діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача не були правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 805/2130/17-а, від 05 лютого 2019 року у справі №812/325/15, від 29 січня 2019 року у справах №812/209/16, №805/4530/15-а,

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 р. у справі № 360/1047/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 р. у справі № 360/1047/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 30 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць