Справа № 825/2845/15-а
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Справа № 825/2845/15-а

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Чернігівській області

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає в тому, що не було розпочато вчинення заходів, які передбачені під час проведення процедури адміністративного оскарження за скаргою позивача від 10.08.2015 про скасування грошових зобов`язань в розмірі 25000,00 грн, що є транспортним податком з фізичних осіб, які визначені в податковому повідомленні-рішенні державної податкової інспекції у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівський області від 22.05.2015 без номеру форми «Ф»;

- зобов`язати відповідача вчинити заходи, які передбачені законом під час проведення процедури адміністративного оскарження, за своєчасно поданою скаргою ОСОБА_1 від 10.08.2015 р. про скасування грошових зобов`язань в розмірі 25000,00 грн., що є транспортним податком з фізичних осіб, які визначені в податковому повідомленні-рішенні ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівський області від 22.05.2015 без номеру форми «Ф».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.09.2015 р. у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 р. скасовано зазначену постанову суду першої інстанції та визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення заходів, які передбачені під час проведення процедури адміністративного оскарження за скаргою ОСОБА_1 від 10.08.2015 про скасування грошових зобов`язань.

Додатковою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 р. стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2019 р. зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано та направлено справу на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.

За результатами нового розгляду справи рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у Чернігівській області, викладене в листі від 18.08.2015 р. № 2240/н/25-01-10-04-15, про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 від 10.08.2015 про скасування грошового зобов`язання у розмірі 25000,00 грн з транспортного податку, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 3159 форми «Ф»;

- зобов`язано ГУ ДФС у Чернігівській області вчинити дії, які передбачені законом під час проведення процедури адміністративного оскарження, за скаргою позивача від 10.08.2015 р. про скасування грошового зобов`язання в розмірі 25000,00 грн. з транспортного податку, визначеного у податковому повідомленні-рішенні державної податкової інспекції у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівський області від 22.05.2015 р. № 3159 форми «Ф», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової позиції, викладеної в рішенні суду.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що скарга до відповідача подана ОСОБА_1 протягом строку, установленого п. 56.12 ст. 56 ПК України, і у відповідача не було правових підстав для залишення її без розгляду, що прийняття відповідачем рішення про залишення скарги без розгляду не є бездіяльністю, у зв`язку з чим суд вийшов за межі позовних вимог та задовольнив їх у спосіб, визначений в оскаржуваному судовому рішенні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову та в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що законодавство змінилося і з 01.01.2017 р. ГУ ДФС у Чернігівській області не уповноважено розглядати скарги платників на рішення контролюючих органів, що такі повноваження надані контролюючим органом обласного та центрального рівнів.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу у строк, установлений судом, не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.05.2015 р. ДПІ у м. Чернігові прийнято податкове повідомлення-рішення № 3159 форми «Ф», яким позивачу визначено грошове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 11.06.2015 р. та повернуто поштою 13.07.2015 р. до ДПІ у м. Чернігові у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

10.08.2015 р. ОСОБА_1 подала до ГУ ДФС у Чернігівській області скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівський області від 22.05.2015 р.

Листом від 18.08.2015 р. № 2240/н/25-01-10-04-15 відповідач повідомив ОСОБА_1 про залишення її скарги без розгляду у зв`язку з пропуском нею 10-ти денного строку для подання скарги, встановленого п.п. 56.1, 56.2, 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.12.2013 р. № 848 (далі - Порядок № 848).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Транспортний податок був уведений Законом України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015, та регламентується статтею 267 ПК України.

Згідно з п. 6.3 ст. 6 ПК України сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

За змістом ст.ст. 8, 10 ПК України транспортний податок є місцевим податком.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З огляду на положення пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України обов`язок сплатити транспортний податок у фізичної особи виникає з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.п. 56.1, 56.2 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Встановлено право платника податків, який вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з п. 55.2 ст. 55 ПК України контролюючими органами вищого рівня є контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються.

У п. 56.3 ст. 56 ПК України визначено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

У разі порушення платником податків вимог пункту 56.3 статті 56 ПК України подана ним скарга не розглядається та повертається йому із зазначенням причин повернення (п. 56.7 ст. 56 ПК України).

Пунктом 56.12 статті 56 ПК України передбачено, що якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Аналогічні положення закріплені у Порядку № 848.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пунктом 56.21 ст.56 ПК України передбачено, що в разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано право платника податків оскаржити рішення контролюючого органу та механізм розгляду такої скарги, а також правові наслідки у разі її невідповідності вимогам законодавства - повернення скаржнику.

При цьому, у разі визнання у ППР платнику грошового зобов`язання саме контролюючим органом слід застосовувати спеціальний строк, установлений пунктом 56.12 статті 56 ПК України, а саме - 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у розумінні пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 22.05.2015 № 3159 слід вважати врученим позивачу 13.07.2015 р., а зі скаргою вона звернулася до вищого над ним податкового органу обласного рівня - ГУ ДФС у Чернігівській області 10.08.2015 р., тобто в межах 30-денного строку, визначеного п. 56.12 ст. 56 ПК України.

Крім того, навіть у разі невідповідності скарги позивача п.п. 56.3, 56.6 ст. 56 ПК України, відповідно до п. 56.7 ст. 56 ПК України вона підлягала б поверненню, а не залишенню без розгляду, як таке було здійснено відповідачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Чернігівській області, викладене в листі від 18.08.2015 р. № 2240/н/25-01-10-04-15, про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 від 10.08.2015 про скасування грошового зобов`язання у розмірі 25000,00 грн з транспортного податку, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 3159 форми «Ф», і зобов`язання ГУ ДФС у Чернігівській області вчинити дії, які передбачені законом під час проведення процедури адміністративного оскарження, за скаргою позивача від 10.08.2015 р. про скасування грошового зобов`язання в розмірі 25000,00 грн. з транспортного податку, визначеного у податковому повідомленні-рішенні державної податкової інспекції у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівський області від 22.05.2015 р. № 3159 форми «Ф», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової позиції, викладеної в рішенні суду.

Доводи апелянта про те, що законодавство змінилося і з 01.01.2017 р. ГУ ДФС у Чернігівській області не уповноважено розглядати скарги платників на рішення контролюючих органів, що такі повноваження надані контролюючим органом обласного та центрального рівнів, не ґрунтуються на нормах ПК України, оскільки, як зазначалося вище, ППР, на яке позивачем було подано скаргу, прийнято ДПІ у м. Чернігові, оскаржено нею до вищестоящого податкового органу обласного рівня - ГУ ДФС у Чернігівській області, тобто відповідача у цій справі, якому за приписами ст. 56 ПК України, зокрема в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було надано відповідне повноваження.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 31 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: