Справа № 440/943/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 р.Справа № 440/943/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 08.04.19 року по справі № 440/943/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 28.11.2018 №Ф-6261-50У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність вимог відповідача до самозайнятої особи - адвоката з огляду на те, що позивач здійснює адвокатську діяльність як учасник Приватного підприємства "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка", яким у період з 01.01.2017 по 30.09.2018 нараховувався та сплачувався у повному обсязі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ) на заробітну плату директора підприємства - ОСОБА_1 . З урахуванням даного факту позивач вважає, що він законодавчо не обтяжений обов`язком зі сплати єдиного внеску двічі з одного і того ж виду діяльності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 28.11.2018 №Ф-6261-50У про сплату боргу (недоїмки). Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Головним управлінням ДФС у Полтавській області, подано апеляційну скаргу, в якій. вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення щодо донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є правомірним, оскільки заборгованість утворилася у зв`язку з несплатою внеску у 2017 році та за три квартали 2018 року особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме - адвокатську.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 згідно з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України провадить адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва №308, виданого Полтавською обласною КДКА 05.10.1999.

Позивач здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро - Приватне підприємство "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка", яке зареєстровано в ЄДРПОУ 28.01.2008 за №0007427. Видами діяльності підприємства за КВЕД є 74.11.1 Адвокатська діяльність.

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 від 29.08.1985 серії НОМЕР_1 позивач 03.12.2012 призначений на посаду директора Приватного підприємства "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка".

За працівника ОСОБА_1 протягом 2017 - 2018 років Приватне підприємство "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нараховувало та сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ), на підтвердження чого позивач надав копії відповідних квитанцій.

За даними, відображеними у наданій позивачем довідці від 14.03.2019 №1, підприємство сплатило за ОСОБА_1 , який працює на посаді директора, єдиний внесок за 2017 рік та за 9 місяців 2018 року в загальній сумі 15865,67 грн.

Факт сплати ЄСВ у вказаний період та у вказаних розмірах Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" відповідач не заперечує.

Відповідача зазначає, що у позивача ОСОБА_1 існує обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати ЄСВ незалежно від обставин сплати його Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" за працівника цього ж підприємства ОСОБА_1 , оскільки позивач перебуває на обліку у ДПІ у м. Полтаві як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Саме з цих підстав 28.11.2018 ГУ ДФС у Полтавській області була сформована вимога на ім`я ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 15 819,54 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок у позивача сплати єдиного внеску ще й як за самозайняту особу призведе до подвійного оподаткування особи в рамках здійснення одного й того ж виду діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час Законом №2464-VI не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах та здійсненні незалежної професійної діяльності.

Проте, системний аналіз норм вказаного Закону свідчить на користь висновку про те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту, у випадках передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Отже, в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує особа - роботодавець, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску позивачем ще й як самозайнятою особою.

Як встановлено судом, позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю, в період виникнення спірних правовідносин, реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник, а саме: працював у Приватному підприємстві "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" на посаді директора. При цьому Приватне підприємство "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" у спірний період в рамках власної господарської діяльності сплачувало ЄСВ як податковий агент за ОСОБА_1 в установленому розмірі, про що свідчать квитанції, копії яких долучені до матеріалів справи.

Наявність лише цієї обставини колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність обов`язку у позивача сплати єдиного внеску ще й як за самозайняту особу, оскільки це призведе до подвійного оподаткування особи в рамках здійснення одного й того ж виду діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства.

За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки відповідача з приводу наявності підстав для донарахування позивачу ЄСВ є протиправними.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та працесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року по справі № 440/943/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.П. Лях
Повний текст постанови складено 29.07.2019 року