Справа № 160/3813/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2019 року Справа № 160/3813/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, у якому просив суд визнати протиправною відмову Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, оформлену листом від 16.03.2019 року за вих. №1009/14.2-42, у внесенні змін до актового запису в частині змін по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », та зобов`язати Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису цивільного стану ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , орган, що видав 1211, дата видачі 16.07.2018 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) №27 від 10.07.2018 року, змінивши відомості в графі «по батькові»: з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
02.05.2019 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №160/3813/19.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він проживає із вітчимом ОСОБА_4 більше 20 років, який приймає активну участь у вихованні позивача, фактично замінивши йому батька; біологічний батько життям сина не цікавився та ухилявся від виконання будь-яких батьківських зобов`язань; у зв`язку з цим, позивач виявив намір змінити по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » та звернувся до відповідача з відповідною заявою, однак, отримав відмову, чим, на думку позивача, порушено його права та охоронювані законом інтереси.
Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що позивачем невірно визначено предмет позову, оскільки ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом за вих. №1009/14.2-42 від 16.03.2019 року щодо зміни по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », тоді як позивач звернувся до відповідача із заявою про зміну імені, а не про внесення змін до актового запису, невірно застосовано норми матеріального права; вимога щодо внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1 в частині зміни по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » є некоректною.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому останнім зазначено, що позивачем обрано належний, допустимий та ефективний спосіб захисту порушеного права, який знаходить своє відображення у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини, постановах Верховного Суду, з використанням норм матеріального права, які регулюють даний вид правовідносин, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що громадянин України ОСОБА_1 (паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , орган, що видав 1211, дата видачі 16.07.2018 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у сім`ї ОСОБА_7 (батько) та ОСОБА_8 (мати), про що в книзі реєстрації актів про народження 23.12.1989 року зроблено запис №2442 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_3 .
Як зазначено у позовній заяві, через деякий час відносини в сім`ї погіршились і батьки розлучились. Позивач залишився проживати з матір`ю. Відносини з батьком не підтримувались.
20.06.1997 року ОСОБА_8 (мати позивача) одружилась з ОСОБА_4 (вітчим позивача), про що 20.06.1997 року зроблено запис №393 та видано свідоцтво про одруження серія НОМЕР_4 .
Більше 20 років позивач з вітчимом проживають однією сім`єю, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ОСОБА_4 приймав активну участь у вихованні позивача, фактично замінивши йому батька.
10.11.2018 року позивачем змінено прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », про що Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №27 та видано свідоцтво серія НОМЕР_5 .
15.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про зміну імені (по батькові) та доданими до неї документами з проханням змінити його ім`я по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
16.03.2019 року листом за вих. №1009/14.2-42 Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_1 в зміні імені (по батькові) з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » із зазначенням, що змінити по батькові можливо лише у разі, якщо батько змінив власне ім`я, інших підстав для зміни по батькові особи чинним законодавством не передбачено.
Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.
Правові відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначені Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року №2398-VI (далі - Закон України №2398-VI).
Частиною першою статті 6 Закону №2398-VI обумовлено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх.
Згідно з частиною п`ятою статті 9 Закону №2398-VI правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.
Статтею 16 Закону №2398-VI урегульовано порядок державної реєстрації зміни імені.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 Закону №2398-VI державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - зміна імені) проводиться лише щодо громадян України. Державна реєстрація зміни імені проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи, яка досягла віку, встановленого законом, за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.
Згідно з частиною першою статті 22 Закону №2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 28 Цивільного кодексу України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Статтею 295 Цивільного кодексу України обумовлено право фізичної особи на зміну імені.
Так, за змістом цієї статті фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на зміну по батькові у разі зміни її батьком свого власного імені або виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про її народження. Прізвище, власне ім`я та по батькові фізичної особи можуть бути змінені у разі її усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування відповідно до закону.
Підставами для відмови у зміні імені є: здійснення стосовно заявника кримінального провадження або його перебування під адміністративним наглядом; наявність у заявника судимості, яку не погашено або не знято в установленому закономпорядку; офіційне звернення правоохоронних органів іноземних держав про оголошення розшуку заявника; подання заявником неправдивих відомостей про себе.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що підставою до відмови ОСОБА_1 у зміні її по батькові була відсутність у національному законодавстві чітких положень, які б дозволяли зміну по батькові фізичної особи на власний розсуд.
Аналізуючи таку відмову (рішення) відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.
Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Після набуття рішенням ЄСПЛ статусу остаточного заявниця ОСОБА_12 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень, ухвалених за результатами розгляду справи за її позовом.
Переглядаючи судові рішення, ухвалені щодо ОСОБА_11 , Верховний Суд України у своїй постанові від 27.01.2014 року (справа №21-418а13) зазначив наступне.
Європейський суд у справі «Гарнага проти України» констатував, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім`я, а законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації та зв`язку носіїв певного імені з сім`єю. Державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося необхідним у демократичному суспільстві.
У рішенні Європейського суду йдеться й про те, що коли особа в Україні досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім`я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв`язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим.
Європейський суд констатував, що за майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Державні органи не виконали своє позитивне зобов`язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя.
Європейський суд одноголосно постановив, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції щодо заявниці.
З огляду на викладене, Верховний Суд у своїй постанові зауважив, що відповідно до статей 2, 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІV і пункту 1 статті 46 Конвенції рішення Європейського суду є обов`язковими для виконання. Виконання рішення, крім виплати відшкодування, полягає також у вжитті державою додаткових заходів індивідуального характеру, зокрема, відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum). Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.
У зв`язку з цим, Верховний Суд України скасував судові рішення, ухвалені щодо ОСОБА_11 , і направив справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Останній, розглянувши справу, визнав право ОСОБА_11 на зміну імені та її позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.
Колегія суддів також зауважує, що на момент розгляду ЄСПЛ справи «Гарнага проти України» редакція статті 295 Цивільного кодексу України передбачала можливість зміни особою по батькові лише у разі, якщо її батько змінив ім`я.
Чинна на сьогодні редакція вказаної статті Цивільного кодексу України також уможливлює зміну по батькові у разі виключення відомостей батька дитини з актового запису особи про її народження, а також у разі її усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування відповідно до закону. Водночас, це не змінює правову проблему, встановлену Європейським Судом у справі ОСОБА_11 .
Отже, аналізуючи викладене у своїй сукупності, можна дійти висновку, що українське законодавство відносно вільно дозволяє фізичній особі змінювати ім`я або прізвище. Однак, на відміну від можливості змінити власне ім`я і прізвище, чинне законодавство прямо не передбачає право особи змінювати на власний розсуд своє по батькові.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.
За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Конвенція - це живий інструмент, який має тлумачитись у контексті змін у суспільстві і у відповідності до умов сучасності. Водночас, рішення у схожих справах повинні бути подібними, оскільки відмінність може призвести до нерівності позивачів перед законом та не виправдати законні очікування тих, хто звертається до правосудця. Існує ряд причин, за якими необхідно притримуватись прецедента. Це перш за все в інтересах правової стабільності і впорядкованого розвитку практики застосування Конвенції. Дотримання прецедента не тільки прямо відповідає вимогам незалежності і безсторонності суду, але й виражає саму суть судової політики (справа «Коссі проти Сполученого Королівства», рішення від 27.09.1990 року).
Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції. Дійсно, гарантія прав, передбачена Конвенцією, цілком реальна без прийняття будь-яких додаткових заходів з боку органів влади держав-учасниць, таким чином, ці права можна вважати такими, що застосовуються прямо.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 19 цього Закону визначає порядок її застосування у сфері законодавства та в адміністративній практиці. Так, зокрема, частиною п`ятою цієї статті визначено, що Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.
Отже, з наведеного можна зробити наступні висновки: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, а так само практика Європейського суду як її складова, є частиною національного законодавства; їх положення є нормами прямої дії; вони мають пріоритет у застосуванні порівняно з нормами національного законодавства, що суперечать Конвенції. Зазначені принципи обов`язкові не лише для суду, а й для адміністративних органів.
Враховуючи усе викладене вище у своїй сукупності, суд визнає протиправною відмову Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у зміні по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
При цьому, обираючи спосіб захисту порушеного відповідачем права позивача, суд враховує ту обставину, що позивач звернувся до Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області саме з заявою про зміну імені, а не з вимогою про внесення зміни до актового запису про народження.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність захисту права позивача шляхом зобов`язання Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області провести реєстрацію зміни імені по батькові позивача з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 24.04.2019 року №ПН879780.
Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною відмову Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, оформлену листом від 16.03.2019 року за вих. №1009/14.2-42, у зміні імені по батькові ОСОБА_1 з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Зобов`язати Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області провести реєстрацію зміни імені по батькові ОСОБА_1 з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник