Справа № 826/14002/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2019 року № 826/14002/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати дії відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.12.2017р. і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, тобто 20.03.2018р., протиправними;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.12.2017 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, тобто 20.03.2018р. в сумі 14 504,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/ 12395/16 було задоволено позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, Голови Національної поліції України Деканоідзе Хатії, Центральної атестаційної комісії Національної поліції України визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії.

Зазначене судове рішення було виконано Національною поліцією, позивача поновлено згідно з наказом від 21.03.2018 з 16.07.2016 на службі, виплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу на загальну суму 118 058,60 грн. Однак, на думку позивача, відповідач всупереч ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі по тексту КЗпП України), протиправно відмовився виплатити середній заробіток за період з 19.12.2017 по 21.03.2018, тобто з моменту ухвалення судового рішення та до моменту фактичного поновлення на службі згідно з наказом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року позов залишено без руху з наданням часу для усунення недоліків позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/14002/18 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику сторін) учасників справи, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

23.11.2018р. через канцелярію до Окружного адміністративного суду

м. Києва від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю з підстав, викладених у відзиві. Відповідач стверджує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/ 12395/16 було виконано органами поліції повністю, у тому числі розмір компенсацію за вимушений прогул; його не було залучено стороною у справі № 826/ 12395/16; вказане судове рішення не було надіслано до Департаменту на виконання, а про його існування стало відомо після звернення самого позивача із заявою 08.05.2018р. У зв`язку з цим, на думку відповідача, правові підстави для виплати позивачу розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.12.2017 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, тобто 20.03.2018р., відсутні.

11.07.2019р. через канцелярію до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява позивача про виправлення описки в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року про відкриття провадження в адміністративній справі №826/14002/18.

Ухвалою суду від 31.07.2019 року в задоволенні заяви позивача про виправлення описки відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Обставини встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа № 826/ 12395/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Голови Національної поліції України Деканоідзе Хатії, Центральної атестаційної комісії Національної поліції України визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/ 12395/16 позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції України щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, яке оформлене протоколом від 02.02.2016р. ОП№15.00002468.0006418;

- визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України №501 о/с від 13.07.2016р., в частині звільнення позивача, зі служби в поліції;

- поновлено позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року;

- стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн.;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача суму грошового забезпечення за один місяць в сумі 7024,60грн.

Наказом Національної поліції № 240 о/с від 21.03.2018 «По особовому складу Департаменту захисту економіки» на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2017 у справі № 826/12395/16 скасовано пункт наказу Національної поліції України від 13.07.2016 № 501 о/с щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 . старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві, з 15.07.2016р. зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» і поновити його на службі в поліції та на посаді з 16.07.2016р., виплативши на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення у сумі середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць (а.с.56).

08.05.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою від 07.05.2018р.

(вх. № 8191) у якій просив виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн. (а.с.57).

14.05.2018р. представник позивача звернувся до Голови Національної поліції України з адвокатським запитом № 1, у якому просив повідомити за яким номером та датою до органу надійшла постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2017 у справі № 826/12395/16 та про причини невиплати відповідачем грошового забезпечення позивачу починаючи з 19.12.2017 по 21.03.2018 (а.с. 26, 27).

На запит від 14.05.2018р. відповідачем надано відповідь від 11.06.2018р. № 151аз, у якій представника позивача повідомлено про те, що зазначена постанова суду надійшла до відповідача 08.05.2018 та зареєстрована за вх.№ 8191, а також, що зазначене судове рішення повністю виконано (а.с. 28).

13.08.2018р. представник позивача звернувся до Заступника Голови Національної поліції України з адвокатським запитом № 2, у якому просив повідомити причини невиплати відповідачем грошового забезпечення позивачу починаючи з 19.12.2017 по 20.03.2018р., а також надати довідку про доходи позивача за останні 2 календарні місяці роботи - травень та червень 2016 року (а.с. 31, 31 зворот).

На запит від 13.08.2018р. відповідачем надано відповідь від 17.08.2018р.

№ 186аз, у якій представника позивача повідомлено про надання раніше відповіді з порушеного питання, роз`яснено вимоги статті 236 КЗпП України та надано запитувану довідку про доходи позивача (а.с. 32, 33).

Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті середнього заробітку за період з 19.12.2017 по 21.03.2018 р.р., тобто з моменту ухвалення судового рішення та до моменту фактичного поновлення на службі, є протиправною та суперечить статті 236 КЗпП України, у зв`язку з чим, він звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, вказаний Закон не регулює питання поновлення незаконно звільнених працівників поліції та виплати їм грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/202 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Відтак, у спірних правовідносин, поміж іншого, підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Наведені норми вказують, що незаконно звільненому працівникові належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за весь час вимушеного прогулу, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Статтею 236 КЗпП України, на яку, зокрема, визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За таких обставин, до предмету доказування у даній справі та вирішення спору, належить визначення того, чи діяв суб`єкт владних повноважень - відповідач, в межах та у спосіб передбачений Конституцією України та законами України, відмовляючи у виплаті позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за період з 19.12.2017 по 20.03.2018 рр. за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням, тобто у період, коли рішення допущене до негайного виконання не було виконано відповідачем.

Як вже було встановлено судом, окрім іншого, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/ 12395/16 вирішено поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року; стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 118 058,60 грн.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача суму грошового забезпечення за один місяць в сумі 7024,60 грн.

Відповідно до вимог частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як слідує з мотивувальної частини судового рішення від 19.12.2017р., судом було розглянуто позовні вимоги та визначено конкретний розмір (суму) середнього заробітку (грошового забезпечення), за час вимушеного прогулу позивача, пов`язаного з його незаконним звільненням. Зазначена сума становить 118 058,60 грн. та обчислювалася за час вимушеного прогулу з 16.07.2016 по 19.12.2017 рр., тобто прийняттям у справі вказаного судового рішення.

Вказану суму у справі № 826/12395/16 судом було визначено, зокрема, на підставі довідки Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 11.12.2017р. №621, згідно з якою за останні 2 календарні місяці роботи (травень - червень 2016 року), заробітна плата позивача становить 13 822,59грн. (6 822,59грн.+7 000,00грн.). При цьому, середньоденний розмір заробітної плати позивача складав 226,60грн. (13822,59грн./61 робочі дні). Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача складає 521. Відповідно грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 16 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року складає 118 058,60 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач, окрім безпідставної відмови йому з боку відповідача в здійсненні виплати станом на день фактичного поновлення, в тому числі посилається на те, що суд, який вирішував спір, визначивши конкретний розмір середнього заробітку в такий спосіб вийшов за межі позовних вимог, тоді як позивач у своєму позові, просив суд зобов`язати відповідача сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного його поновлення, яке відбулося згідно з наказом № 240 о/с від 21.03.2018р., що сторонами у даній справі не заперечується.

Матеріалами справи підтверджується і не спростовуються сторонами повне і фактичне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/ 12395/16.

Безперечно, судове рішення від 19.12.2017р. у справі № 826/ 12395/16 в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку, де було визначено судом негайне виконання, мало б бути пред`явлене до примусового виконання до відповідних органів у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження»

Питання ж затримки виконання вказаного рішення відповідачем (в частині рішення про поновлення позивача на посаді, допущеного судом до негайного виконання), внаслідок якої, позивач перебував з 19.12.2017р. по 20.03.2018р. у вимушеному прогулі, безпосередньо лежить в площині визначеного відповідним законодавством України порядку та строків виконання судових рішень та здійснення судового контролю за їх виконанням.

Зазначена вище статті 235, 236 КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до пунктів 2,3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, який у справі №21-63-15 в ухвалі від 23 червня 2015 року під час розгляду справи у подібних правовідносинах дійшов висновку про те, що оскільки "постанова Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року в частині поновлення особи на державній службі добровільно виконана ДМСУ шляхом прийняття наказу лише від 02 жовтня 2012 року №1967-к "По особовому складу митних органів", позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення."

Вищезазначене рішення Верховний Суд України прийняв не дивлячись на те, що позивач не вчинив необхідних дій, спрямованих на примусове виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року.

Не зважаючи на повне фактичне виконання відповідачем судового рішення від 19.12.2017р. у справі № 826/12395/16, все ж вказане рішення, як підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем, було виконано з затримкою в частині поновлення позивача на посаді публічної служби, а саме відповідний наказ про поновлення позивача органом поліції видано 21.03.2018р. (а.с.12).

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача, якими він обґрунтовує неможливість виконання рішення в частині поновлення у визначений судом спосіб та строки, а саме у зв`язку з тим, що відповідач не був стороною у справі № 826/12395/16, не надіслання судом на його адресу на виконання рішення від 19.12.2017р., а також, що про існування такого рішення відповідач дізнався лише після звернення позивача із відповідною заявою 08.05.2018р., з огляду на таке.

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 19.12.2017р. у справі № 826/12395/16, представник відповідача 1 - Національна поліція України, був присутній у судовому засіданні у якому було оголошено зміст вказаного судового рішення, у тому числі резолютивну частину рішення, у частині, що підлягала негайному виконанню.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 13 вказаного Закону, систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Отже, відповідач є частиною і входить до загальної системи Національної поліції, яка зобов`язана діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що встановлено у статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» та частині 2 статті 19 Конституції України.

Крім того, відповідно до вимог КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 45 КАС України), в Україні діє Єдиний державний реєстр судових рішень, інформація на якому, є відкритою для отримання її учасниками справи, у тому числі ані Національна поліція України - відповідач 1 у справі № 826/12395/16, ані відповідач у даній справі не був позбавлений можливості вільного доступу до судових рішень.

За таких обставин, наведені мотиви бездіяльності відповідача щодо тривалої затримки у виконанні судового рішення в частині поновлення позивача на посаді публічної служби не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про Національну поліцію» та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 19.12.2017р. у справі № 826/12395/16 в частині поновлення позивача на посаді публічної служби не виконувалось у період з 19.12.2017 по 20.03.2018рр., суд приходить до висновку, що відповідач не виконував вказане судове рішення, що вказує на протиправну бездіяльність та є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді саме у зазначений період часу.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У зв`язку з цим, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача, які фактично виражалися у його бездіяльності, визнаються обґрунтованими, а тому суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправною саме бездіяльність відповідача, яка полягала у затримці з виконанням судового рішення та як наслідок, час вимушеного прогулу позивача і невиплату йому сум середнього заробітку.

В частині розміру середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію", Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, в редакції від 28.10.2015 p., Порядком умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затвердженим Наказом МВС України від 06.04.2016, № 260.

Відповідно до п. 4 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення", Закону України "Про Національну поліцію", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Щодо розміру грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Так, згідно довідки Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 11.12.2017р. №621 за останні 2 календарні місяці роботи (травень - червень 2016 року), заробітна плата позивача становить 13 822,59грн. (6 822,59грн.+7 000,00грн.). У той же час середньоденний розмір заробітної плати позивача складав 226,60грн. (13822,59грн./61 робочі дні).

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача складає 521. Відповідно грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 16 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року склав 118 058,60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення у справі № 826/12395/16 від 19.12.2017р., останнім днем, за який на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу є 19.12.2017, з вказаної дати та станом на 20.03.2018р. рішення не було виконано, позивача не було поновлено на посаді. Крім того, станом на момент звернення до суду з цим позовом, вказана сума не була виплачена відповідачем у добровільному порядку. Отже, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 19.12.2017 року по 20.03.2018 року включно, що становить 92 робочі дні.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, становить 20 847,20 грн. (226,60 грн. х 92).

Виходячи з позовних вимог, з урахуванням змісту позовної вимоги (а.с.45 зворот), де позивач просить стягнути на його користь лише частину вказаного розміру середнього заробітку у сумі 14 504, 40 грн., суд вважає за необхідне задовольнити вимоги, саме виходячи із заявленої позивачем суми до стягнення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями ст. ст. 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиконання судового рішення та відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення за період з 19.12.2017 року по 20.03.2018 року включно.

3. Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.12.2017 року по 20.03.2018 року включно у розмірі 14 504 (чотирнадцять тисяч п`ятсот чотири) грн 40 коп.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда