Справа № 360/2707/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2707/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом адвоката Воронова Романа Сергійовича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Воронова Романа Сергійовича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області) з вимогами визнати протиправними та скасувати вимогу від 16.11.2018 № Ф-47-25У про сплату боргу у розмірі 20768,14 грн та вимогу від 15.05.2019 № Ф-47-25 про сплату боргу у розмірі 37120,28 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 17.05.2019 позивач засобами поштового зв`язку отримала постанову державного виконавця Сєвєродонецького МВ ДВС від 08.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59052707, з якої дізналася про існування винесеної на адресу позивача вимоги про сплату боргу від 16.11.2018 № Ф-47-25У про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 20768,14 грн. Позивач безпосередньо від відповідача вимоги від 16.11.2018 № Ф-47-25У не отримувала. На адвокатський запит представнику позивача надана лише копія корінця вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-47-25У з посиланням на те, що сама вимога № Ф-47-25У надіслана до органу державної виконавчої служби відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449. Зі змісту вказаного корінця вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-47-25У слідує, що за позивачем станом на 27.02.2019 утворився борг зі сплати єдиного внеску у розмірі 20768,14 грн. Період, протягом якого утворився вказаний борг, в корінці вимоги не вказаний.

Крім того, 05.06.2019 позивач засобами поштового зв`язку отримала від ГУ ДФС у Луганській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 № Ф-47-25, згідно з якою у позивача станом на 30.04.2019 існує заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 37120,28 грн, в тому числі недоїмка - 36950,28 грн та штраф 170 грн. Період, протягом якого утворився вказаний борг, у вимогі не вказаний.

На думку позивача, оскільки вона перебуває на обліку в контролюючому органі, розташованому на території населеного пункту, де проводилась антитерористична операція, яка на даний час триває, тому позивач на період проведення антитерористичної операції є звільненою від обов`язків зі сплати єдиного внеску та від відповідальності у вигляді застосування до неї штрафних та фінансових санкцій за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

З огляду на викладене, позивач вважає вимоги про сплату боргу від 16.11.2018 № Ф-47-25У та від 15.05.2019 № Ф- 47-25 такими, що суперечать чинному законодавству України та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (арк. спр. 1-2).

Від представника відповідача 18 липня 2019 року за вх. № 38103/2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення вимог позивача з таких підстав (арк. спр. 41-43).

За даними інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 30.04.2019 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 37120,28 грн на підставі цих даних сформовано і направлено позивачу вимогу про сплату боргу від 15.05.2019 № Ф-47-25 на суму 37120,28 грн.

Заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску у розмірі 37120,28 грн складається з сальдо у розмірі 11140,78 грн, яке станом на 01.10.2013 було передано від УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, 1194,03 грн - нарахування внеску за ІІІ квартал 2013 року, 1218,67 грн - нарахування внеску за IV квартал 2013 року, 1267,95 грн - нарахування внеску за І квартал 2014 року, 1267,95 грн - нарахування внеску за ІІ квартал 2014 року, 8448,00 грн - нарахування єдиного внеску за 2017 рік, 2457,18 грн - нарахування внеску за І квартал 2018 року, 2457,18 грн - нарахування внеску за ІІ квартал 2018 року, 2457,18 грн - нарахування внеску за IV квартал 2018 року, 2454,18 грн - нарахування внеску за І квартал 2019 року.

Підстави для звільнення позивача від обов`язків платника єдиного внеску відповідно до пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відсутні, оскільки умовою для звільнення є сертифікат Торгово-промислової палати України, який є єдиним, належним та достатнім документом, що підтверджує настання для особи обставин непереборної сили (форс-мажору). Відповідного документа позивачем до контролюючого органу не надано.

Позивачем також не надано до органу доходів і зборів за основним місцем обліку відповідну заяву про звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Представник відповідача вважає, що саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обов`язків, передбачених частиною другою статті 6 вказаного Закону.

Крім того, представник відповідача зауважує, що звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не звільняє контролюючи органи від обов`язку формувати та надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Інших заяв по суті справи сторонами до матеріалів справи не подано.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) від 30.07.2019 № , позивач у період з 19.09.2007 по 09.07.2019 була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, яка перебувала на обліку як платник єдиного внеску, в Сєвєродонецькому управлінні ГУ ДФС у Луганській області, ДПІ у м. Сєвєродонецьку (арк. спр. 60-61).

Згідно з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31 жовтня 2018 року за позивачем обліковується недоїмка по сплаті єдиного внеску в сумі 31908,92 грн, яка утворилася за період 01.10.2013 по 19.10.2018 (арк. спр. 49).

ГУ ДФС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-47-25, в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 31.10.2018 становить 319088,92 грн, у тому числі, недоїмка - 31738,92 грн, штрафи 170,00 грн (арк. спр. 53).

Оглядом копії повідомлення про причини невручення поштового відправлення з вимогою про сплату боргу встановлено, що поштове відправлення повернуто за закінченням встановленого строку зберігання (арк. спр. 54).

Згідно з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 30 квітня 2019 року за позивачем обліковується недоїмка по сплаті єдиного внеску в сумі 37120,28 грн, яка утворилася за період 01.10.2013 по 19.04.2019 (арк. спр. 46-49).

ГУ ДФС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 № Ф-47-25, в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 30.04.2019 становить 37120,28 грн, у тому числі, недоїмка - 36950,28 грн, штрафи - 170,00 грн (арк. спр. 52).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин - 2014-2019 роки, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464-VI необхідно застосовувати з урахуванням пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з абзацом 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено місто Сєвєродонецьк.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що на час формування спірних вимог про сплату боргу, позивач перебував на обліку як платник єдиного внеску в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції. Відповідно, позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

З огляду на дію зазначеної норми, судом встановлено, що позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період, починаючи з 14 квітня 2014 року, до закінчення антитерористичної операції.

Суд зауважує, що на час розгляду та вирішення даної справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався. Відповідно, у розумінні статті 1 Закону № 1669-VII проведення антитерористичної операції триває.

Оскільки судом встановлено, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-47-25 та від 15.05.2019 № Ф-47-25 охоплюють період, в якому позивач звільнена від виконання обов`язків платника єдиного внеску, суд дійшов висновку, що за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу таку вимогу.

Крім того, слід зазначити, що оскаржувані вимоги органом доходів і зборів прийняті на підставі статті 25 Закону № 2464-VI, абзацом 2 частини першої якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Оскільки, як вже вищевказано, позивач на період проведення антитерористичної операції звільнена від обов`язків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період її звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

Твердження відповідача про відсутність у позивача сертифіката Торгово-промислової плати, що підтверджує настання для позивача обставин непереборної сили (форс-мажору), як на підставу для відмови у задоволенні вимог позивача, суд вважає необґрунтованими та відхиляє, оскільки пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI, який є спеціальною нормою у даних правовідносинах, надання такого сертифікату не вимагається.

Що стосується тверджень відповідача щодо відсутності заяви позивача про звільнення його від виконання обов`язків платника єдиного внеску, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має подати таку заяву не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Оскільки, як вже вище вказано, антитерористична операція триває, то граничний строк подання заяви про звільнення від обов`язків платника єдиного внеску ще не настав та позивач має право звернутися з такою заявою до контролюючого органу за місцем обліку у будь-який час. Відповідно, відсутність такої зави на час розгляду адміністративної справи, за умови що таке право позивач може реалізувати у будь-який час протягом дії особливого періоду, визначеного Законом № 1669-VII, жодним чином не підтверджує правомірність вимог відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-47-25 та від 15.05.2019 № Ф-47-25.

За таких обставин, судом встановлено, що вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-47-25 та від 15.05.2019 № Ф-47-25 не відповідають критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 КАС України, та підлягають скасуванню. Відповідно, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та задовольняються.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Луганській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1344,70 грн, а також витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 4000,00 грн.

Так витрати по сплаті судового збору складаються з витрат за подання до суду адміністративного позову у сумі 769,00 грн, що підтверджені квитанцією від 24.06.2019 (арк. спр. 4), та за подання до суду заяви про забезпечення позову у сумі 577,00 грн, що підтверджені квитанцією від 24.06.2019 (арк. спр. 23).

Згідно з підпунктами 1 та 6 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду: адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; заяви про забезпечення позову - 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином за подання до адміністративного суду адміністративного позову позивач мала сплатити 768,40 грн; за подання заяви про забезпечення позову - 576,30 грн.

Оскільки позов судом задовольняється повністю, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн.

У свою чергу, ухвалою суду від 27 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Відповідно, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 576,30 грн покладаються на позивача, про що вказано у цій ухвалі суду.

Суд зазначає, що сплачений судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Що стосується витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає таке.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Такі документи повинні містити відомості, що безперечно свідчать про здійснення позивачем відповідних витрат, пов`язаних із розглядом в суді даної справи. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з позовною заявою представником позивача подано договір про надання правової допомоги від 11.06.2019 № 11/06, акт здачі-прийняття виконаних робіт від 25.06.2019 № 25/06, квитанцію від 25.06.2019 № 25/06 (арк. спр. 7-8, 11, 12).

Відповідно до пунктів 3.2 та 3.5 договору від 11.06.2019 № 11/06 за надання правової допомоги Клієнт виплачує Адвокату гонорар, який визначається відповідно до акта прийому-передачі виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками Сторін, або рахунку, виставленого Адвокатом для оплати погодинної роботи згідно із тарифами, погодженими Сторонами. Факт надання правової допомоги, а також її оплати, засвідчується актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується сторонами.

Згідно з актом здачі-прийняття виконаних робіт від 25.06.2019 № 25/06 Адвокатом за договором від 11.06.2019 № 11/06 надані такі послуги: 13.06.2019 адвокатський запит до ГУ ДФС у Луганській області щодо надання інформації про розмір заборгованості ФОП ОСОБА_1 із сплати єдиного внеску, вартість 300,00 грн; 20.06.2019-25.06.2019 складання позовної заяви до ГУ ДФС у Луганській області щодо оскарження вимог про сплату боргу від 16.11.2018 № Ф-47-25 та від 15.05.2019 № Ф-47-25, вартість 1000,00 грн; 25.06.2019 складання заяви про забезпечення позову, вартість 700,00 грн; 12.06.2019 представництво інтересів Клієнта в адміністративному судочинстві з питань розгляду адміністративного позову від 25.06.2019 до ГУ ДФС у Луганській області, вартістю 2000,00 грн, загальна вартість робіт (послуг) 4000,00 грн.

На підтвердження оплати наданих адвокатом послуг, представником позивача надано квитанцію від 25.06.2019 № 25/06 про прийняття від ФОП ОСОБА_1 в оплату за договором від 11.06.2019 № 11/06 та акта здачі-прийняття виконаних робіт від 25.06.2019 № 25/06 суми 4000,00 грн. Квитанція підписана адвокатом та особою, що здійснила оплату, та скріплена печаткою адвоката Воронова Р.С.

Як вже вище вказано документ, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, має бути оформлений у встановленому законом порядку.

Проте, надана квитанція від 25.06.2019 № 25/06 не може вважатися належним доказом оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, якими є квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.

Згідно з частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Станом на час розгляду та вирішення адміністративної справи суду не надано належного та допустимого доказу, що свідчить про оплату ФОП ОСОБА_1 адвокату Воронову Р.С. гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява представника позивач про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Луганській області на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 4000,00 грн задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката адвоката Воронова Романа Сергійовича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Луганській області (код за , місцезнаходження юридичної особи: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Луганській області від 16.11.2018 № Ф-47-25, якою визначено ОСОБА_1 суму боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 31908,92 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Луганській області від 15.05.2019 № Ф-47-25, якою визначено ОСОБА_1 суму боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 37120,28 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова