Справа № 1522/21363/12
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1522/21363/12

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря: Недашковської Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Марин" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Марин" до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про часткове скасування рішення Одеської міської ради №1526-IV від 22 листопада 2011 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сан Марин" звернулось до суду з позовом до Одеської міської ради про скасування рішення Одеської міської ради від 22 листопада 2011 року №1526-IV «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва на ім`я ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 20.04 2004 року в КП`ОМБТІ та РОН» під № 3267 було зареєстровано його право власності на базу відпочинку`Лузанівка» за адресою АДРЕСА_2 ,загальною площею 895,1 кв.м., що розташовано на земельній ділянці 3655 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу з ВАТ`Одеський завод радіально-свердлильних верстатів».

Невдовзі, після цього позивач дізнався про самочинне, на його думку, будівництво на частині території його бази відпочинку ОСОБА_2 двох дачних будинків по АДРЕСА_3 , право власності на які, було оформлено ОСОБА_2 , з приводу чого виник судовий спір, який до цього часу розглядається в порядку цивільного судочинства.

Оскаржуване ним в даному адміністративному позові рішення Одеської міської ради, на його думку, порушує його право користування своєю базою відпочинку, розташованою на земельній ділянці, яка знаходиться на стадії процедури оформлення на позивача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан Марин" подано апеляційну скаргу, в якої воно наголошує про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У своїх доводах апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог є помилковим, так як надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки суперечить вимогам ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України, в якій наведені підстави для відмови у наданні дозволу.

Крім того апелянт вказує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував ті обставини,що землі за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 знаходяться в межах прибережної захисної смуги і за законом відносяться до складу земель водного фонду, а тому надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва за цією адресою, суперечить вимогам п.г ч.4 ст.83 Земельного кодексу України. Тобто,на думку апелянта, відповідач мав у відповідності до ч.7 ст.118 ЗК України відмовити у наданні такого дозволу за невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів.

Апелянт також зазначає, що доказами порушення оскаржуваним рішенням його прав та інтересів є судові рішення судів різних інстанцій з приводу захисту його прав , які він захищає в порядку цивільного судочинства - з приводу підстав набуття права власності ОСОБА_1 двох дачних будинків,які знаходяться на частини земельної ділянки під належною йому базою відпочинку«Лузанівка».

Під час апеляційного розгляду справи, представник апелянта наполягав також прийняти його доводи про те, що спірні правовідносини не поширюються на юрисдикцію адміністративних судів та висловлював свою правову позицію стосовно задоволення апеляційної скарги шляхом скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 22.06.1994 року № 823 виділено ОСОБА_2 земельну ділянку пл. 50 кв.м. для ведення дачного будівництва на території бази відпочинку ОСПО «Дельфін» (а.с. 11 т. 1).

10.03.2004 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було зареєстровано ТОВ «Сан Марин», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серія АОО № 253477 від 10.03.2004 року (а.с. 9 т. 1).

Позивач є власником бази відпочинку «Лузанівка» в м.Одеса по вул. Миколаївська дорога, 166 загальною пл. 895,1 кв.м. на земельній ділянці 3655 кв.м., нежитлової будівлі загальною пл. 80,3 кв.м. в АДРЕСА_2 на земельній ділянці 909 кв.м. та нежитлових будівель загальною пл. 2332,0 кв.м. в АДРЕСА_2 на земельній ділянці пл. 19995,0 кв. м .

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.06.2004 року № 809, на підставі дозволу Управління архітектури та градобудівництва виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.06.2004 року № 1934, прийнято в експлуатацію з правом приватної власності від гр. ОСОБА_2 дачні будівлі літ. «А» - загальною площею 114,8 кв.м., літньою житловою площею - 60,5 кв.м., літ. «Б» - загальною площею 68,8 кв.м., літньою житловою площею - 17,5 кв.м. по Миколаївській дорозі , 162 «А» та присвоєно нові окремі поштові адреси: - літ. «А» - АДРЕСА_1 - АДРЕСА_3 (а.с. 22 т. 1).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2006 р. по цивільній справі № 2-969/06 (а.с. 37-42 т. 1), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2006 р. (а.с. 43-46 т. 1) та ухвалою Верховного суду України від 16.10.2007 р. (а.с. 47-48 т.) за позовом ТОВ «Сан Марин» до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2 про скасування розпорядження та зобов`язання знесення дачних будинків, визнано незаконним розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.06.2004 р. № 809 та незаконним два свідоцтва про право власності виданих на ім`я ОСОБА_2 від 12.07.2004 року.

Разом з цим судом відмовлено в позовних вимогах ТОВ «Сан Марин» про зобов`язання знесення двох дачних споруд та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

В подальшому рішенням приймальної комісії Інспекції ДАБК в Одеській області, на підставі Акту готовності об`єкту до експлуатації від 24.06.2009 р. № 493, був введений до експлуатації дачний будинок по АДРЕСА_6 » (а.с. 23 т. 1) і на підставі нього Інспекцією ДАБК в Одеській області був виданий Свідоцтво №15000494 від 12.06.2009 р. про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (а.с. 29 т. 1), на підставі якого виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано на ім`я ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності від 23.09.2009 року (а.с. 34 т. 1), зареєстрованого в КП «ОМБТІ і РОН» 06.10.2009 року (а.с. 33 т. 1).

Рішенням приймальної комісії Інспекції ДАБК в Одеській області та на підставі Акту готовності об`єкту до експлуатації від 24.06.2009 року № 494 був введений до експлуатації дачний будинок по АДРЕСА_6 (а.с. 26 т. 1) і на підставі нього Інспекцією ДАБК в Одеській області було видано Свідоцтво № 15000494 від 12.06.2009 року про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (а.с. 30 т. 1) на підставі якого виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано на ім`я ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності від 23.09.2009 року (а.с. 31 т. 1), зареєстрованого в КП «ОМБТІ і РОН» 06.10.2009 року (а.с. 32 т. 1).

20.04.2010 року на підставі мирової угоди по цивільній справі № 2-7237 від 09.03.2010 року, КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано право власності на ім`я ОСОБА_3 два дачні будинки по АДРЕСА_1 « В » (а.с. 62, 63 т. 1).

25.05.2011 року третя особа ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 два договори купівлі-продажу двох дачних будинків загальною площею 114,8 кв.м. по АДРЕСА_1 та загальною площею 68,8 кв.м. по АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 .

30.05.2011 року право власності на дачні будинки було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 30.05.2011 року № 30130521 та Витягом про державну реєстрацію прав від 30.05.2011 року № 30130640.

З набранням чинності Законом України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 24.01.2013 року право власності на дачні будинки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2013 року № 133313 та 133135.

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2019 року, встановлюється, що третя особа ОСОБА_1 є власником дачної будівлі загальною площею 68,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та дачної будівлі загальною площею 114,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеської міської ради № 1526-VI від 22.11.2011 року, третій особі ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,0227 га за адресою: АДРЕСА_1 «В» для індивідуального дачного будівництва.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та вважаючи що воно порушує його права та інтереси, ТОВ «Сан Марін» звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,що судом не встановлені підстави перелічені в частині 3 ст.123 Земельного кодексу України для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, а тому відповідач діючи в межах наданих йому повноважень та спосіб, визначені законодавством на сесії міської ради правомірно ухвалив оскаржуване рішення.

Крім того суд першої інстанції вказав на відсутність доказів у справі, які б свідчили про порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод та інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом,зокрема,визначеним п.2 частини1 цієї статті - визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його повноважень.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Варто зазначити,що ні позивач ТОВ «Сан Марін», ні третя особа у справі ОСОБА_1 на час розгляду цієї адміністративної справи не є власниками земельних ділянок, на яких розташовано належне кожному з них на праві власності майно, а є фактичними користувачами цих земельних ділянок.

На даний час, кожен з них знаходиться в правовідносинах з Одеською міською радою на стадії законодавчого оформлення цих земельних ділянок, а саме на стадії першого етапу - розгляду суб`єктом владних повноважень клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 . Одеською міською радою було прийнято рішення від 22 листопада 2011 року №1526-IV «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі»

Дане рішення є предметом оскарження в цієї адміністративній справі в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва на ім`я ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами землекористування ТОВ «Сан Марин», що вбачається з листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 07.12.2016 року (а.с.74). Про розмежування цих земельних ділянок свідчить також і інформація з цього листа про відображення цих обставин на кадастровому плані земельної ділянки та в акті погодження меж земельної ділянки зі суміжними землевласниками або землекористувачами від 31.10.2016 року.

Крім того в матеріалах справи містяться висновки всіх,передбачених цією процедурою суб`єктів,з якими погоджувався Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_1 , які мають позитивний характер. На даному Проекті, зазначено, що спірній земельній ділянці 20.06.2012р. визначено кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.106).

Доводи апелянта, про те що спірна земельна ділянка знаходяться в межах прибережної захисної смуги і за законом відносяться до складу земель водного фонду, а тому надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо цієї ділянки суперечить вимогам п.г ч.4 ст.83 Земельного кодексу України та відповідач мав би у відповідності до ч.7 ст.118 ЗК України відмовити у наданні такого дозволу за невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів спростовуються матеріалами справи. Зокрема, у висновку Головного Управління Держкомзему у Одеській області, який додається до вищезгаданого Проекту землеустрою, чітко визначено категорія цієї земельної ділянки - «землі рекреаційного призначення».

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів не встановила наявності підстав перелічених в ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,0227 га за адресою: АДРЕСА_1 «В» для індивідуального дачного будівництва.

Наявності факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі оскаржуваним ним рішенням колегією суддів також не встановлено.

Щодо доводів апелянта стосовно розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства, висловлених ним під час апеляційного розгляду та його думки про необхідність скасування рішення з закриттям провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Законний інтерес, якщо його порушує суб`єкт владних повноважень, може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства. Під час розгляду справи суд з`ясовує, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об`єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з цим позовом за захисту свого інтересу щодо права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться його власність.

Він вважає, що Одеська міська рада, прийнявши рішення оскаржуване ним в цієї адміністративній справі, підстави протиправності якого він наводить у своєму позові, порушує його охоронюваний законом інтерес щодо користування земельної ділянки, на якій знаходиться його власність і стосовно користування цієї земельної ділянки він також знаходиться на даний час в правовідносинах з Одеською міською щодо її законодавчого оформлення, що підтверджується наданою до відзиву до апеляційної скарги постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року по справі 522/19971/16-а.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управлінської діяльності, колегія суддів не приймає до уваги доводів апелянта з приводу предметної юрисдикції та вважає , що дана справа підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Таким чином, дослідивши всі наявні у справі докази у сукупності, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне, відповідно до вимог ст.316 КАС України, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Марин" залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 29.07.2019 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Стас Л.В. Шеметенко Л.П.