Справа № 607/11712/19
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2019 Справа №607/11712/19

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О.М.

при секретарі с/з Стрілковій М.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання дій інспектора протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання дій інспектора протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 293756 від 11 травня 2019 року та закриття провадження у справі.

Посилаючись на те, що в 11 травня 2019 року він дійсно рухався своїм автомобілем марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Острозького у м. Старокостянтинів зі швидкістю близько 20-30 км/год. Біля будівлі готелю «Случ» здійснив зупинку не чинивши перешкод іншим учасникам дорожнього руху. Через кілька хвилин, припаркувавши службове авто перед його автомобілем, до позивача підійшов поліцейський та вказав на порушення правил дорожнього руху, а саме зупинку авто у місці дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». На його пояснення та зауваження, про те, що він не порушував Правила дорожнього руху, оскільки фізично не зміг побачити вказаного забороненого знака, так як останній встановлено із порушенням державних стандартів та був закритий для огляду автомобілями марки «Fiat» та «Citroen», інспектор не відреагував. Окрім цього, позивач не є жителем м. Старокостянтинів та не знав і не міг знати про наявність такого знаку. Проте вказані твердження інспектор проігнорував, виніс оскаржувану постанову та надав йому її копію. На його зауваження щодо неналежної якості даної копії у зв`язку із відсутністю тексту інспектор у грубій формі відповів, що іншої немає. Лише після дзвінка на гарячу лінію «102», у місцевому відділку поліції йому надали незасвідчену копію постанови, що є порушенням вимог законодавства. Інспектор, також не встановив очевидців правопорушення, не дав належну оцінку належним обставинам справи, моїм поясненням, запереченням проти даного правопорушення. Відповідні доводи інспектора в постанові про накладення адміністративного стягнення відсутні. На долучених до позовної заяви фотокопіях чітко вбачається порушення вказаних вимог при розташуванні даного та інших знаків, затуляння їх перешкодами, а саме зеленими насадженнями та припаркованими автомобілями, що у свою чергу не забезпечує безпеку дорожнього руху та сприяє порушенням учасниками, особливо не місцевими. Між тим, жодним доказом наявність адміністративного правопорушення в діях позивача встановлена не була. В даному випадку відсутня належна доказова база, яка б підтверджувала факт порушення ним Правил дорожнього руху України. Інспектором було здійснено грубе порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності та не дотримання його гарантованих прав, що є самостійною підставою для скасування спірної постанови та задоволення позову. Позивач вказує на те, що у нього була відсутня протиправна, вина (умисна) дія щодо порушення Правил дорожнього руху, доказів протилежного немає, а тому підстав для винесення постанови про накладення штрафу стосовно нього у працівників поліції не було. Із даною постановою не згідний та вважає, що дії інспектора неправомірні та постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у встановленому порядку, причини своєї неявки суду не повідомили та відзиву на позовну заяву не надсилали.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши стислий виклад позиції позивача суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимісерії ДПО18 № 293756, громадянин ОСОБА_1 11 травня 2019 року о 15 год. 43 хв. керуючи автомобілем марки «Daewoo FSO Lanos» TF6SY, номерний знак НОМЕР_1 в м. Старокостянтинів по вулиці Острозького, водій керуючи транспортним засобом здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4(в) ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху.

Відповідно до п. 8.4(в) Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи: заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знак 3.34 «Зупинку заборонено». Забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Не поширюється дія знака 3.34: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під ним таблички 7.18 «Крім осіб з інвалідністю» на водіїв-інвалідів, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Інвалід».

Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Зона дії знака може бути зменшена табличкою 7.2.2 «Зона дії» на початку зони дії, а також установленням у кінці його зони дії дублюючого знака з табличкою 7.2.3 «Зона дії».

Знак може застосовуватися разом з розміткою 1.4, при цьому зона його дії визначається за довжиною лінії розмітки.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення вимог ст. 77 КАС України відповідачем окрім оскарженої постанови не надано суду доказів якими б обґрунтовувалось рішення суб`єкта владних повноважень про порушення позивачем ПДР України, зокрема порушення ним вимог дорожнього знаку. Натомість позивачем долучено фотокопії з місця розгляду адміністративної справи та які були оглянуті в судовому засіданні.

Дорожній знак стандартизований графічний малюнок, що встановлюється край дороги для повідомлення визначеної інформації учасникам дорожнього руху, один з засобів регулювання дорожнього руху.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, зокрема оскаржуваної постанови, така не містить жодних посилань на будь-які інші фактичні дані, на підставі яких інспектор дійшов висновку про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У судовому засіданні встановлено, що позивач здійснив зупинку свого автомобіля у зоні знаку 3.34 «Зупинку заборонено», однак припарковувавши свій автомобіль даного знаку видно не було через припарковані транспортні засоби, даний знак розміщений дуже низько, що унеможливлює водія його побачити та відреагувати на нього. На підтвердження даного факту позивач долучив до позовної заяви фотокопії.

Згідно ДСТУ 4100-2002. «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», затвердженого та введеного в дію наказом Держстандарту України від 3 червня 2002 р. № 326, а саме п. 10.5.29, передбачено, що знак 3.34 «Зупинку заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити зупинки транспортних засобів і установлюється з того боку дороги, на якому вводиться заборона. У п. 10.5.30, передбачено, що у населених пунктах дорожні знаки 3.343.37 повинні застосовуватись з табличками 7.2.27.2.6, 7.4.17.4.7,7.5.17.5.6,7.18. Якщо немає потреби поширювати дію знаків 3.343.37 до найближчого за ходом руху перехрестя, то в кінці зони дії цих знаків установлюють відповідні знаки з табличкою 7.2.3, а посередині з табличкою 7.2.4 (чому віддають перевагу) або застосовують табличку 7.2.2 у разі зони дії знаків до 100 м. Допускається застосовувати знак 3.34 разом розміткою 1.4, а знак 3.35 з розміткою 1.10 за ДСТУ 2587, у цьому разі зону дії знаків визначає довжина лінії розмітки.

У відповідності до ДСТУ 4100-2002, п. 10.2.9 вказує на те, що відстань від нижнього краю знака (без урахування попереджувальних знаків 1.31.1 - 1.31.6 і табличок до дорожніх знаків) до поверхні дорожнього покриття (висота установлення) крім випадків, спеціально обумовлених стандартом, повинна становити: від 1,5 до 2,2 м у разі установлення збоку від дороги поза населеними пунктами, від 2,0 до 4,0 м у населених пунктах; не менш ніж 0,6 м у разі установлення на острівцях безпеки і на проїзній частині дороги; від 5,0 до 6,0 м у разі розміщення над проїзною частиною; у разі розміщення знаків на прогінних конструкціях штучних споруд і за відстані від поверхні дорожнього покриття до низу прогінної конструкції споруди менш ніж 5 м, знаки не повинні виступати за їхній нижній край.

Висоту установлення знаків, розміщених збоку від дороги, визначають від поверхні дорожнього покриття на краю проїзної частини.

Якщо знаки розміщено один під одним, висоту установлення визначають за нижнім знаком.

Суд визнає твердження позивача, що він не міг побачити заборонного дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено» обґрунтованими.

Позивач по справі заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з фотокопії долученої позивачем до матеріалів справи, знак 3.34, розміщений низько та чи відповідає вимогам нормативних документів встановлений знак, суд не може встановити, оскільки обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Разом з тим жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідачем не доведено та не представлено доказів, які вказують на правомірність складення постанови при виявленні порушення ПДР України.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суд вважає, що наявних в матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів недостатньо для встановлення обставин, які відповідач у відповідності до ст. 280 КУпАП зобов`язаний з`ясувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте відповідач не направив до суду відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв з процесуальних питань. Докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення на позивача в матеріалах справи відсутні, а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Отже, відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували правомірність його дій, не спростував викладені позивачем обставини, тим самим не довів правомірність прийнятого ним рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що вказує на порушення відповідачем прав позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, наявні у справі матеріали, зокрема, постанова не дає суду достатніх підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача наявні ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 293756 від 11.05.2019 року скасуванню, а справа - закриттю.

На підставі ст. 55 Конституції України, ст. 9, 22, 121, 251, 258, 289, 293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання дій інспектора протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 293756 від 11.05.2019 року - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 293756 від 11.05.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень скасувати, а справу закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Старокостянтинівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, місцезнаходження: вул. Попова, 2, м. Старокостянтинів, Хмельницька область.

Рішення суду складено та підписано 31 липня 2019 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко