Справа № 1.380.2019.002497
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002497
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі ГУ Держгеокадастр у Львівській області, відповідач) про скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

-скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 23.04.2019 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, право на яку посвідчено Державним актом на право постійного користування землею НОМЕР_1 , що зареєстрований за №22;

-зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 10,0 га, яка перебуває в постійному користуванні відповідно до Державного акта від 31.05.2001 року серії НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 28.03.2019 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 10,0 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка перебуває у постійному користуванні позивача на підставі акту про постійне користування серія НОМЕР_1 . За результатами розгляду цього клопотання відповідач надав лист-відповідь від 23.04.2019 року №Р-2876/0-2345/0/37-19, у якому повідомив, про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки відповідно до інформації наданої Відділом у Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (лист 497/419-19-0.31 від 15.04.2019р.) по наданих матеріалах неможливо ідентифікувати фактичне місце розташування земельної ділянки. Позивач вважає вищевказану відмову протиправною, оскільки така не містить посилання на закон. Крім того, позивач вказує, що відповідачем відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а не у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою по встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтоване тим, що позивачу правомірно відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки відповідно до інформації наданої Відділом у Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (лист 497/419-19-0.31 від 15.04.2019р.) по наданих матеріалах неможливо ідентифікувати фактичне місце розташування земельної ділянки. Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтованими розмірами позначається заявником або уповноваженою особою заявника на фрагментах планово-картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки на яку претендує особа, яка звертається з відповідним клопотанням. Проте, позивачем разом із клопотанням додано роздруковані з мережі Інтернет фрагменти Публічної кадастрової карти без зазначення на них бажаного місця розташування земельної ділянки. Також вказує на те, що суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень не може втручатись у дискрецію суб`єкта владних повноважень. Право надавати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою або мотивованої відмови у його наданні є дискреційними повноваженнями, а тому задоволення позовної вимоги про зобов`язання надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначає, що є користувачем земельної ділянки площею 10,0 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області відповідно до акту про постійне користування серії НОМЕР_1 , тобто законним користувачем землі. Відтак підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у відповідача не було. Позивач також вказує на необхідність присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, який може бути присвоєний внаслідок замірів земельної ділянки, внесення меж в натурі.

Ухвалою від 20.05.2019 року залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 31.05.2019 року позивач усуну недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 31.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.06.2019 року.

25.06.2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 23.07.2019 року.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. 22.07.2019 року позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 28.03.2019 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 10,0 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка перебуває у постійному користуванні позивача на підставі акту про постійне користування серія НОМЕР_1 .

23.04.2019 року Головне управління Держгеокадастру у Львівській області листом за вих.№Р-2876/0-2345/0/37-19 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки відповідно до інформації наданої Відділом у Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (лист 497/419-19-0.31 від 15.04.2019р.) по наданих матеріалах неможливо ідентифікувати фактичне місце розташування земельної ділянки.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016, №333 "Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру" (далі - Положення №333), Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Пунктом 9 Положення №333 визначено, що начальник Головного управління є Головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у відповідній області, а його перший заступник та заступник - відповідно першим заступником та заступником Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у відповідній області.

Згідно з підпунктом 11 п. 10 Положення №333, начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Отже, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства оформляється індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадасту.

Згідно з п."а" ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим. Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно матеріалів справи, 28.03.2019 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 10,0 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка перебуває у постійному користуванні позивача на підставі акту про постійне користування серія НОМЕР_1 .

На клопотання позивача від 28.03.2019 року про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області було надано лист, що не відповідає підпункту 11 п.10 Положення №308, підпункту 11 п. 10 Положення №333 і ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція вказана у п. 26-27 постанови Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №804/5597/15.

Крім того, Головним управління Держгеокадастру у Львівській області не надано обґрунтованої відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 10,0 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області, оскільки відповідачем зазначено, що відповідно до інформації, наданої Відділом у Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (лист 497/419-19-0.31 від 15.04.2019р) по наданих матеріалах неможливо ідентифікувати фактичне місце розташування земельної ділянки. При цьому, відповідачем надана відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, хоча позивач звернувся із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою по встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Суд також зазначає, що відповідач у відмові оформленій листом ГУ Держгеокадастру у Львівській області не навів жодної з підстав прийняття оскаржуваного рішення, передбачених Земельним кодексом України.

В статті 79 Земельного кодексу України міститься визначення терміну "земельної ділянки" як частини земної поверхні з встановленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами. Механізм формування земельної ділянки як певного об`єкту цивільних прав визначено законодавцем у статті 79-1 Земельного кодексу України та полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державній реєстрації у Державному земельному кадастрі підлягають сформовані земельні ділянки.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовляється відповідно до статті 55 Закону України "Про землеустрій".

Згідно статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 за № 376 , встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо - геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) та закріплення їх на місцевості межовими знаками.

Відповідно до положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастровою номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктом 2 Постанови КМУ від 02.04.2002 року № 449 "Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинним і підлягають заміні у разі добровільною звернення громадян або юридичних осіб (постанова Верховного суду України від 26.09.2011 року № 6-14цс 11).

Обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься в п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року.

Так, Конституційний Суд України рішенням від 22.09.2005 року № 5-рп 2005 (справа № 1-17 2005) визнав неконституційним положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до норм Земельного кодексу України не можуть мати їх на такому праві - без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. При цьому Конституційний суд України вказав на те що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею) виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

Таким чином право постійного користування земельною ділянкою набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, та на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення нього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Крім того Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний та в редакції з 01.01.2013 року) встановлено, що документ, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності ним Законом, є чинним.

Чинне законодавство не містить чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто приведення його у відповідність до діючої редакції ЗК України. Відтак у господарюючих суб`єктів, які користуються земельними ділянками на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чітко не встановлений законом обов`язок вчиняти дії, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди, до законодавчо визначеної та встановленої нормативно-правовими актами відповідно до процедури.

Вказане підтверджується постановою Великої палати Верховного Суду від 12.12.2018 справа № 372/5635/13-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набув право користування спірною земельною ділянкою на підставі рішення Яворівської районної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 30 січня 2001 року, яке не скасоване, земельна ділянка в установленому законом порядку з користування ОСОБА_1 не вилучалась, права користування нею в установленому законом порядку ОСОБА_1 не позбавлений. Отже, право користування земельною ділянкою зберігається за ОСОБА_1 до його належного переоформлення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оформлення результатів розгляду клопотання позивача про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому доводи позивача в цій частині є обґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 10,0 га, яка перебуває в постійному користуванні відповідно до Державного акта від 31.05.2001 року серії НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області за наслідком розгляду клопотання та аналізуючи пакет доданих до нього документів, дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, саме до повноважень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування віднесено вирішення питання щодо надання дозволу. Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок для отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такого зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган. Відтак, в досліджуваній частині позов не підлягає задоволенню.

Проте, згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідь, якою відмовлено у наданні дозволу позивачу є протиправною.

За таких обставин, суд вважає необхідним зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання за заявою (клопотанням) ОСОБА_1 від 28.03.2019 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 10,00 га, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 відповідно до державного акта від 31.08.2001 №22 серії НОМЕР_1 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року (справа №806/2208/17) та від 24.07.2018 року (справа №806/2254/15).

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частин першої другої ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 10,00 га, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 768,40 грн судового збору, тому такі витрати підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст.ст.14, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 23.04.2019 року викладену у листі за вих.№ Р-2876/0-2345/0/37-19 у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області вирішити питання за заявою (клопотанням) ОСОБА_1 від 28.03.2019 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 10,00 га, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 відповідно до державного акта від 31.08.2001 №22 серії НОМЕР_1 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти частин позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (Ід.код НОМЕР_4 ) 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.07.2019.

Суддя Крутько О.В.