Справа № 522/6144/18
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 липня 2019 року

Київ

справа №522/6144/18

адміністративне провадження №К/9901/17462/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколов В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 10 квітня 2018 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ГУДСМ в Одеській області, який було уточнено заявою від 26.04.2018 та за яким позивач просив: визнати протиправними та скасувати рішення Київського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області №32 від 16.03.2018 року про його примусове повернення в країну походження - Палестини.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями позивач звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності статті 330 КАС України та надано десятиденний термін з моменту її отримання для усунення встановлених недоліків шляхом подання оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1409,60 грн.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримано ухвалу Верховного Суду від 01 липня 2019 року - 06 липня 2019 року.

17 липня 2019 року через канцелярію суду скаржником подано клопотання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на скрутне матеріальне становище.

Відповідно до частин 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95).

Клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору мотивоване скрутним матеріальним становищем.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.

Пунктом 14 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначено категорію осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, зокрема позивачі - у справах у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

З матеріалів касаційної скарги слідує, що ця справа за своєю суттю є справою щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України та з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України, а рішення судів попередніх інстанцій, прийняті за особливостями, встановленими статтею 288 КАС України.

Таким чином, скаржник не має права на пільги встановлені пунктом 14 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

З урахуванням викладеного, особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством України порядку і розмірі.

Однак, скаржником не надано до суду належних доказів на підтвердження умов, встановлених пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", за наявності яких суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, а також не надано належних доказів на підтвердження обставин того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору у порядку та у розмірі, встановленому законодавством України ні під час первинного звернення з касаційною скаргою, ні на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обгрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Оскільки обставини, які зазначив скаржник, відповідно до вказаних статтей Закону України «Про судовий збір», не є умовою для звільнення від сплати судового збору, а сам скаржник не надає доказів наявності інших підстав для його звільнення від сплати судового збору суд не вбачає правових підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору, виходячи з наданих ним доказів.

За такого правового врегулювання та обставин справи касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до частини 7 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 132, 133, 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №522/6144/18.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення - повернути.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

............................

.............................

.............................

Л.О. Єресько,

А.Г.Загороднюк,

В.М.Соколов

Судді Верховного Суду