Справа № 640/6223/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2019 року № 640/6223/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 взяти до розрахунку заробітку для обчислення пенсії заробітні плати за період з 01 лютого 1990 року по 31 грудня 1991 року з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки у відповідності до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої Заводом-кооперативом «Базальт» та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії та відповідні виплати з 18 січня 2012 року - неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві взяти до розрахунку заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 заробітні плати за період з 01 лютого 1990 року п 31 грудня 1991 року з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без урахування районного коефіцієнту та північної надбавки у відповідності до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої Заводом - кооперативом «Базальт» та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії та відповідні виплати з 18 січня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При призначенні пенсії вперше 18 січня 2012 року, як зазначає позивач, ним було подано до управління довідку про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року, видану Заводом-кооперативом «Базальт» за період з 01 лютого 1990 року по 31 січня 1995 року, проте, вказана довідка для обчислення пенсії прийнята не була, про що позивача повідомлено не було.

У зв`язку з тим, що позивач з 2010 року проживав та здійснював догляд за своєю матір`ю у Луганській області, він не мав змоги перевірити правильність обчислення пенсії, в подальшому, йому була зроблена операція та він проходив ряд медичних процедур по відновленню стану свого здоров`я. позивач також посилається на те, що в нього були сумніви щодо правильності обчислення пенсії ще з моменту її призначення, але в силу обставин, які викладені вище, він не мав змоги перевірити правильність нарахування пенсії одразу.

В 2018 році позивач дізнався про те, що для розрахунку його пенсії не було взято довідку про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року за період роботи з 01 лютого 1990 року по 31 січня 1995 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з відповідною заявою від 30 жовтня 2018 року, в якій просив взяти до розрахунку заробітку для обчислення пенсії вказану вище довідку.

Листом від 04 грудня 2018 року №125666/03 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що відсутні правові підстави для прийняття до уваги довідки про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року, видачу Заводом-кооперативом «Базальт» при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії.

13 лютого 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою, в якій просив взяти до розрахунку заробітку для обчислення пенсії заробітні плати за період з 01 лютого 1990 року по 31 грудня 1991 року з урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без урахування районного коефіцієнта та північної надбавки відповідно до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, провести відповідний перерахунок пенсії та здійснити відповідні виплати.

Листом від 13 березня 2019 року №51022/03 позивача повідомлено про те, що управлінням направлено запит до пенсійного відділу Російської Федерації по Тюменській області на проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату та після надходження відповіді на запит управління повернеться до розгляду заяви позивача.

З вказаною відповіддю позивач не погоджується з тих підстав, що відповідач при призначенні пенсії в 2012 році повинен був розглянути вказану вище довідку про заробітну плату та прийняти рішення про застосування її для обчислення пенсії чи відмовити у застосуванні цієї довідки, проте, відповідачем цього зроблено не було.

За доводами позивача, відповідач повинен був здійснити зустрічну перевірку достовірності видачі довідки ще при призначенні пенсії вперше, а не у зв`язку з повторним зверненням про включення цієї довідки для обчислення розміру його пенсії.

Стосовно строку з якого відповідач повинен провести перерахунок пенсії позивач зазначив, що оскільки ним була подана довідка про заробітну плату ще при призначенні пенсії вперше, а відповідачем не було взято її до уваги, перерахунок пенсії повинен бути проведений з 18 січня 2012 року.

Вказані обставини, за твердженнями позивача свідчать про протиправність дій відповідача, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивач отримує пенсію за віком з 18 січня 2012 року.

30 жовтня 2018 року позивач звернувся з заявою про врахування довідки про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року з врахуванням північного коефіцієнту та отримав відповідь від 04 грудня 2018 року, вдруге позивач звернувся 13 лютого 2019 року та отримав відповідь від 13 березня 2019 року.

Як вказує представник відповідача, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, оскільки виплата пенсії є строковою виплатою, позивач, отримуючи пенсію знав її розмір та мав усі можливості звернутись до відповідача з метою з`ясування умов, розрахунку та складових, що входять до розміру пенсії.

Стосовно неврахування довідки про заробітну плату представник відповідача зазначив, що позивачем не надано первинних документів, які підтверджують суми нарахування згідно довідки, у зв`язку з чим відповідачем зроблено запит до Пенсійного фонду України Російської Федерації від 13 березня 2019 року щодо проведення перевірки, на даний час інформації на запит не надходило.

Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що обчислення розміру пенсії із заробітної плати з урахуванням районних коефіцієнтів проводиться за період роботи до 01 січня 1992 року, оскільки прийнятим Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян СРСР» з 01 січня 1992 року було передбачено, що в разі виїзду особи за межі районів Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі обчислення заробітної плати, з якої призначаються пенсії, проводиться із виключенням цих сум, у зв`язку з чим, як вважає представник відповідача, правових підставі для зарахування заробітної плати після 01 січня 1992 року не має, в врахувати заробітну плату до 01 січня 1992 року можливо лише після отримання первинних документів, що підтверджують суми зазначені в довідці.

З огляду на вищевикладене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві з 18 січня 2012 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що при зверненні до органу пенсійного фонду України 18 січня 2012 року позивачем було, окрім інших документів, також надано довідку Заводу-кооперативу «Базальт» від 22 жовтня 1996 року №71, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював на заводі - кооперативі «Базальт» Тюменської області з 19 січня 1990 року по 22 жовтня 1996 року оператором у виробництві супертонкого базальтового волокна, скловолокна, скловати та виробництв з них. Також у вказаній довідці зазначений фактичний заробіток позивача, включаючи коефіцієнт 2,5/1,8 - районний коефіцієнт, 0,7 північні надбавки, які враховується при обчисленні пенсії (Т.1, арк. 33).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 жовтня 1967 року № 1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» Ямало-Ненецький автономний округ, в якому розташоване місто Новий Уренгой, Тюменської області віднесено до районів Крайньої Півночі, що свідчить, що позивач отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою на підставі в районах Крайньої Півночі і місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

При цьому, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що при призначенні пенсії та обчисленні її розміру у січні 2012 року відповідачем не враховано вказаної вище довідки про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року.

30 жовтня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за 60 місяців №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої заводом - кооперативом «Базальт» місто Новий Уренгой Тюменської області (Т.1, арк. 34).

Листом від 04 грудня 2018 року №125666/03 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що врахувати довідку про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року немає законних підстав, оскільки в довідці в суму заробітної плати включений районний коефіцієнт та північна надбавка (Т.1, арк. 13).

13 лютого 2019 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою, в якій просив взяти до розрахунку заробітку для обчислення пенсії заробітні плати за період з 01 лютого 1990 року по 31 грудня 1991 року з врахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки у відповідності до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої заводом - кооперативом «Базальт» та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії та відповідні виплати (Т.1, арк. 17-18).

Листом від 13 березня 2019 року №51022/03 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що управлінням здійснено запит до пенсійного відділу Російської Федерації по Тюменській області на проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки на заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року згідно первинних документів та після надходження відповіді, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повернеться до розгляду заяви позивача (Т.1, арк. 19).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) № 137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Суд звертає увагу, що наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Згідно з абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року та Закону СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Абзацом 3 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 78 діючого на той час Закону СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

При цьому, суд зазначає, що ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату саме північної надбавки та районного коефіцієнту.

Проте, аналіз наведених норм законодавства дозволяє суду дійти висновку, що до заробітку для обчислення розміру пенсії після 01 січня 1992 року не включаються саме північні надбавки та районний коефіцієнт, а не саме заробітна плата, отримана особою до 01 січня 1992 року, що свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для не зарахування заробітної плати за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки на підставі довідки про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої Заводом-кооперативом «Базальт» при призначенні позивачу пенсії з 18 січня 2012 року, у разі підтвердження достовірності даних, зазначених у довідці.

Так, судом встановлено, що 18 січня 2012 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за віком, додавши до своєї заяви довідку про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року, видану заводом - кооперативом «Базальт», проте, вказана довідка при обчисленні розміру пенсії відповідачем з невідомих підстав не була врахована, про що й не було повідомлено позивача, що свідчить про протиправність дій відповідача в цій частині.

У відповідності до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, відповідно до положень якого позивачу була призначена пенсія, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи, що відповідачем не вчинено відповідних дій щодо проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки на заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року згідно первинних документів з відділенням Пенсійного фонду Російської Федерації по Тюменській області станом на 18 січня 2012 року (на момент призначення позивачу пенсії за віком) не з вини позивача, а саме з вини відповідача, відповідно, не враховано довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків строків звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, а тому твердження представника відповідача щодо пропуску такого строку звернення позивачем до суду є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Так, 13 березня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом №51071/03 звернулось до Управління відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Тюменській області з проханням допомогти у проведенні перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року на ОСОБА_1 , який працював в Уренгойгазпромбуд завод-кооператив «Базальт» з 19 січня 1990 року по 22 жовтня 1996 року.

У вказаному листі відповідач також зазначив про те, що в акті зустрічної перевірки достовірності даних довідки необхідно вказати суми заробітних плат помісячно (з урахуванням копійок), а також вказати чи співпадають суми, вказані в довідці про заробітну плату з сумами в первинних документах (з зазначенням документів), чи були утримані з вказаних сум пенсійні внески (Т.1, арк. 38).

Станом на день розгляду справи по суті в матеріалах справи відсутні докази надання Управлінням відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Тюменській області відповіді на вказаний запит, зокрема, акта зустрічної перевірки, з питань порушених у листі Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Наведене в сукупності свідчить, що незважаючи на протиправність дій відповідача, починаючи з 18 січня 2012 року щодо не врахування довідки про заробітну №71 від 22 жовтня 1996 року при призначенні позивачу пенсії та обчисленні її розміру, відповідач у березні 2019 року самостійно звернувся до відповідних органів Російської Федерації з метою встановлення достовірності даних, зазначених у довідці, а також з метою визначення розміру заробітної плати позивача за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки.

Суд зазначає, що у територіальних органів Пенсійного фонду України відсутні повноваження самостійно визначати розміри заробітної плати з урахуванням або без урахування північних надбавок чи районних коефіцієнтів при призначенні пенсії, обчисленні її розміру або при здійсненні перерахунку пенсії, тому, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог щодо зобов`язання відповідача взяти до розрахунку заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 заробітні плати за період з 01 лютого 1990 року п 31 грудня 1991 року з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без урахування районного коефіцієнту та північної надбавки у відповідності до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої Заводом - кооперативом «Базальт» та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії та відповідні виплати з 18 січня 2012 року.

В той же час, суд ще раз наголошує на тому, що після отримання відповіді з Управління відділення Пенсійного фонду Російської Федерації щодо проведення зустрічної перевірки достовірності даних, зазначених у довідці про заробітну плату №71 від 22 жовтня 1996 року та визначення розміру заробітної плати позивача за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки, відповідач, за наявності на те правових підстав, має провести перерахунок призначеної позивачу пенсії саме з 18 січня 2012 року, а не з 04 грудня 2018 року, як про це зазначає представник відповідача, оскільки дані вказаної довідки не були враховані відповідачем при призначенні пенсії позивачу саме з вини відповідача.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи положення частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та задоволення позовних вимог лише в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії заробітку за період з 01 лютого 1990 року по 31 грудня 1991 року з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки у відповідності до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої Заводом-кооперативом «Базальт» при призначенні пенсії та обчисленні її розміру 18 січня 2012 року та відмови у задоволенні інших позовних вимог, як таких, що заявлені передчасно.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, зокрема, про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії заробітку за період з 01 лютого 1990 року по 31 грудня 1991 року з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки у відповідності до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої Заводом-кооперативом «Базальт» при призначенні пенсії та обчисленні її розміру 18 січня 2012 року та про відмову у задоволенні інших позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 768.40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 384,20 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії заробітку за період з 01 лютого 1990 року по 31 грудня 1991 року з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, за період з 01 січня 1992 року по 31 січня 1995 року без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки у відповідності до довідки №71 від 22 жовтня 1996 року, виданої Заводом-кооперативом «Базальт» при призначенні пенсії та обчисленні її розміру 18 січня 2012 року.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, )

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова