Справа № 820/1850/17
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2019 року

Київ

справа №820/1850/17

адміністративне провадження №К/9901/18218/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Головуючого судді (судді-доповідача) - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Радишевської Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 (постановлена у складі судді Бідонька А.В.)

та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 (прийняту у складі колегії суддів Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М., Шевцової Н.В.)

у справі №820/1850/17

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області,

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області,

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нездійснення нарахування судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень, лютий та березень 2017 року в розмірі 55 200 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 по справі №820/1850/17 зазначений позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нездійснення нарахування судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень - березень 2017 року в сумі 32 923,05 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо не виплати суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», частиною 3 статті 133 Закону України №2453, за період січень-березень 2017 року є протиправними, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 по справі №820/1850/17 скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень - березень 2017 року в сумі 32 923,05 грн. та прийнято в цій частині позовних вимог нову постанову, якою зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень-березень 2017 року, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень та провести виплати нарахованої суддівської винагороди з урахуванням виплачених сум. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 по справі № 820/1850/17 залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції частково, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь позивача суддівської винагороди за січень-березень 2017 року у розмірі 32 923,05 гривень, оскільки позивачу вказаний розмір суддівської винагороди за січень-березень 2017 року нарахований не був, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку нарахувати та сплатити позивачу суддівську винагороду за січень-березень 2017 року, виходячи з розміру 10 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум. В іншій частині, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Указом Президента України від 31.07.2012 №461/2012 позивач призначена строком на п`ять років на посаду судді Первомайського районного суду м. Донецька. Указом Президента від 26.09.2015 №561/2015 переведена до Первомайського місьрайонного суду Харківської області. На підставі зазначеного Указу наказом Голови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.10.2015 №02-03/45 позивача зараховано до штату Первомайського міськрайонного суду Харківської області.

У січні - березні 2017 року позивач отримала суддівську винагороду, розраховану з розміру посадового окладу - 16 000 гривень.

Позивач не проходила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

ІІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частиною першої статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ.

Згідно з частиною третьою статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є суддею, яку на цю посаду призначено до набрання чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ і яка (на дату звернення з цим позовом до суду) не проходила кваліфікаційного оцінювання.

Також, судами встановлено, що відповідач нараховував суддівську винагороду позивачу виходячи з розрахунку з посадового окладу судді, яка не пройшла кваліфікаційного оцінювання, у розмірі 16 000 гривень.

Верховний Суд раніше вже висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ і утворювантимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3 200 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, зокрема суддів, і водночас передбачив, що «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 гривень».

На підставі наведеного колегія суддів Верховного Суду висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3 200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1 600 гривень.

Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді застосовується розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та дійшов висновку, що у цій справі у задоволенні позову слід відмовити за відсутністю підстав.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області - задовольнити.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 -скасувати.

3. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення суддівської винагороди - відмовити.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М.Бевзенко

Судді Н.А.Данилевич

Л.Р.Радишевська