Справа № 620/393/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/393/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-10768-17, складену відповідачем;

- зобов`язати відповідача внести до державного реєстру інформаційної системи органу доходів і зборів, системи 1С «Податковий блок», карткового рахунку та інших необхідних ресурсів, які є джерелом інформації, на підставі якої відповідач веде облік платників єдиного внеску, відомості щодо платника ФОП ОСОБА_1 про те, що вона є особою, яка звільнена від сплати єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є фізичною особою-підприємцем та їй установлена інвалідність 3 групи, у зв`язку з чим вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску відповідно до приписів ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 задоволено позов у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання з`явився представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Вказав, що у реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 пільг по сплаті єдиного внеску у зв`язку з отриманням соціальної допомоги по інвалідності.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відсутність позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.02.2014 внесено відповідний запис.

Позивач перебуває на податковому обліку у ГУДФС у Чернігівській області як платник єдиного податку (3 група) та особа, яка обрала спрощену систему оподаткування.

Позивач є інвалідом 3 групи з дитинства (безтерміново), що підтверджується довідкою МСЕК від 18.12.2012 серії МСЕ-ЧНВ №248260, у зв`язку з чим в Управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради отримує соціальну допомогу по інвалідності.

07.11.2018 ГУДФС у Чернігівській області винесено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10768-17 в сумі 15 819,54 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, ФОП ОСОБА_1 оскаржила її в адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України від 09.01.2019 №980/6/99-99-11-05-02-25 її залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішення, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною.

Апелянт зазначає, що на дату формування вимоги 07.11.2018 станом на 31.10.2018р. за даними інформаційної системи органів ДФС в інформаційній картці платника ІС «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) станом на 31.10.2018 року загальна заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн., яка виникла внаслідок доплати поточних нарахувань, в тому числі за перший - четвертий квартал 2017р. на загальну суму 8448.00 грн. (щоквартально по 2112,00 грн. з терміном сплати, відповідно, 19.04.2017р., і 9.07.2017р., 19.10.2017р., 19.01.2018р.) та за перший - третій квартал 2018р. на загальну суму 7371,54 грн. (щоквартально по 2457,18 грн. з терміном сплати, відповідно, 19.04.2018р., 19.07.2018р., 19.10.2018р.).

Враховуючи що інформація щодо наявності у ОСОБА_1 пільг по сплаті єдиного внеску в зв`язку з отриманням соціальної допомоги по інвалідності відсутня у відповідача, на думку апелянта ним правомірно винесено вимогу від 07.11.2018 по сплаті єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску, можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (з урахуванням вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини, чинних до 01.01.2018).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI викладено в такій редакції: особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Отже, від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а з врахуванням змін, внесених Законом № 2148-VIII, також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - є пенсіонерами за віком або інвалідами, після законодавчих змін - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Ураховуючи що ФОП ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства (безстроково), у зв`язку з чим отримує відповідну соціальну допомогу в Управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, то позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VІ, а оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати відповідача внести до реєстру страхувальників інформацію щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 пільги по сплаті єдиного внеску у зв`язку із отриманням соціальної допомоги по інвалідності.

Питання щодо розподілу витрат, апелянт в скарзі не оскаржує.

Враховуючи викладене у сукупності, апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги. Інші доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі вказаного не спростовують, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 01.08.2019