Справа № 200/3261/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р. Справа№200/3261/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, в розмірі 13112,45 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі ГУ МВС, відповідач-1) про стягнення невиплаченої винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду в розмірі 13112,45 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції (АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, проте йому не здійснена виплата винагороди за безпосередню участь в АТО у належному розмірі, за підрахунком позивача 13112,45 грн. Позивач вважає такі дії протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року суддею Зеленовим А.С. відкрито провадження у справі №200/3261/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

02 квітня 2019 року ухвалою суду вирішено розгляд справи №200/3261/19-а проводити за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі відповідач 2).

Ухвалами суду від 23 травня 2019 року суддею Чучком В.М. прийнято до провадження адміністративну справу №200/3261/19-а, витребувані докази у відповідача-2 та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалами суду від 06 червня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та витребувані докази у відповідачів і Антитерористичного Центру при Службі безпеки України.

01 липня 2019 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотань позивача та представника відповідача-1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалами суду від 08 липня 2019 року витребувані докази у відповідачів та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 02.05.2019 року, відповідач-1 зазначив, що позивач проходив службу в УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, яке є самостійною юридичною особою, а ГУ МВС України не нараховувало будь-яке грошове забезпечення працівникам УДАІ і не має повноважень відповідати за інші юридичні особи і нарахування виплат АТО здійснювалось виключно УДАІ. Приймаючи до уваги, що в ГУ МВС України взагалі відсутні відомості про нарахування та виплату винагороди за участь в АТО працівникам УДАІ, представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 77-79).

19 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позов відповідача-2, в якому зазначено, що на співробітників міліції, які були вивільнені з органів внутрішніх справ до 06.11.2015 року, діяв наказ МВС від 23.07.2014 року №719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (не військовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України», відповідно до якого починаючи з 01 травня 2014 року винагорода виплачується в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менше ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Дійсно, наказами ГУ МВС України в Донецькій області від 29.04.2015 року №984, 29.04.2015 року №985, 27.05.2015 року №1196, 16.07.2015 року №1557, 16.07.2015 року №1558, 28.06.2015 року №1864, 28.06.2015 року №1865, 28.06.2015 року №1866, 22.10.2015 року №2294, 22.10.2015 року №2295, 06.11.2015 року №2460, позивачу було встановлено виплату винагороди за визначені наказами відповідні періоди та конкретний розмір зазначеної винагороди. Всі накази, що визначали розмір та період часу за який проводиться виплата Управлінням ДАІ ГУМВС України в Донецькій області були реалізовані і винагорода була виплачена в повному обсязі, а оскаржень, заяв та інших звернень до УДАІ з приводу розміру, порядку нарахувань цих винагород зі сторони позивача не надходили і інших документів, що були підставою для додаткових виплат цієї винагороди в УДАІ не надходило, тому представник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 133-135).

Позивач та представники сторін до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 29.10.1996 року по 06.11.2015 року проходив службу в УМВС України в Донецькій області, а у період з 07.11.2015 року по 16.08.2018 року в Головному управлінні Національній поліції в Донецькій області (а.с. 6-9).

У довідці Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області від 06.11.2015 року № 112857/Аб зазначено, що ОСОБА_1 в період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області на підставі наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 №33, що також зазначено у довідці від 14.06.2019 № 299/лк (а.с. 10, 156).

Відповідно до витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 №33 майор міліції ОСОБА_1 , заступник командира роти, батальйону дорожньо-патрульної служби державної автомобільної інспекції управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Донецькій області, перебуває з 07.04.2014 року у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань, а з 06.11.2015 року вважається таким, що вибув згідно витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 13.12.2015 року №347 (а.с. 238, 239).

Також, згідно наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 17.09.2015 року №2018 про службове відрядження працівників ГУМВС в області до м. Авдіївки Донецької області, відрядити з 24.09.2015 року до 23.10.2015 року включно (тридцять діб) до м. Авдіївки Донецької області майора міліції ОСОБА_1 (М-144618), заступника командира роти №2 батальйону ДПС ДАІ УДАІ ГУМВС в області, що також підтверджено розстановкою особового складу зведеного загону ГУМВС в області з охорони громадського порядку у м. Авдіївка (а.с. 89, 188-205).

26 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання довідки щодо виплат грошового забезпечення з 01.12.2013 року по 06.11.2016 рік (а.с. 11).

29 січня 2019 року Управлінням Державтоінспекції Головного управління МВС України в Донецькій області надано лист №9/7-лк, додатком до якого є відомості щодо нарахованого грошового забезпечення та відповідних відрахувань помісячно з грудня 2013 року по квітень 2016 року (а.с. 12-16).

Відповідно отриманим відомостям щодо нарахованого грошового забезпечення та відповідних відрахувань позивач встановив, що відповідач не сплатив йому винагороду у розмірі 13 112,45 грн. за такі періоди: 04.06.2014-30.06.2014 р., 01.07.2014-31.07.2014 р., 01.08.2014-31.08.2014 р., 01.09.2014-30.09.2014 р., 01.10.2014-31.10.2014 р., 01.11.2014-30.11.2014 р., 01.12.2014-31.12.2014 р., 01.01.2015-31.01.2015 р., 01.02.2015-28.02.2015 р., 01.03.2015-31.03.2015 р., 01.08.2015-31.08.2015 р.

Разом з тим, начальником Головного управління МВС України Донецькій області, на виконання вимог наказу МВС України від 23.07.2014 №719, видано накази про виплату винагороди особам рядового і начальницького складу УДАІ ГУМВС України в Донецькій області за безпосередню участь в антитерористичній операції, а саме:

- 29.04.2015 року наказ №984 про виплату винагороди за грудень 2014 року, в т.ч. заступнику командира роти №2 Слюсаренко В.М за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 31 день у розмірі 3884,99 грн. (а.с. 209-210);

- 29.04.2015 року наказ №985 про виплату винагороди за січень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 31 день у розмірі 3000,00 грн. (а.с. 211-212);

- 27.05.2015 року наказ №1196 про виплату винагороди за лютий 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 22 дні у розмірі 3065,82 грн. (а.с. 213-214);

- 16.07.2015 року наказ №1557 про виплату винагороди за березень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 29 днів у розмірі 3650,21 грн. (а.с. 215-216);

- 16.07.2015 року наказ №1558 про виплату винагороди за квітень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 30 днів у розмірі 3818,10 грн. (а.с. 217-218);

- 28.08.2015 року наказ №1864 про виплату винагороди за травень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 31 день у розмірі 4121,72 грн. (а.с. 219-220);

- 28.08.2015 року наказ №1865 про виплату винагороди за червень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 4 дні у розмірі 549,56 грн. (а.с. 221-222);

- 28.08.2015 року наказ №1866 про виплату винагороди за липень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 9 днів у розмірі 1196,63 грн. (а.с. 223-224);

- 22.10.2015 року наказ №2294 про виплату винагороди за серпень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 31 день у розмірі 4121,72 грн. (а.с. 225-226);

- 22.10.2015 року наказ №2295 про виплату винагороди за вересень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 22 дні у розмірі 2950,90 грн. (а.с. 227-228);

- 06.11.2015 року наказ №2460 про виплату винагороди за жовтень 2015 року за безпосередню участь в антитерористичній операції тривалістю 31 день у розмірі 5759,74 грн. (а.с. 229-230)

Позивач вважає, що виплата винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачена не в повному обсязі, що є спірним у даній справі.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно ст. 5 вказаного Закону Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Питання виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції було врегульовано пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», відповідно до якого за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (не військовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, а також виданим на виконання цієї постанови наказом Міністерства внутрішніх справ України № 719 від 23 липня 2014 року.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 року №158 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23.07.2014, яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (не військовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Пунктом 2 наказу № 719 від 23.07.2014 встановлено: «Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ».

Аналогічні приписи щодо виплати винагороди військовим службовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичного операції закріплені в частині першій постанови КМУ від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагороди військовим службовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичного операції».

Пунктом 3 вказаної постанови затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1.

При цьому відповідно до п. 6 постанови № 24 визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 158 у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3 тис. гривень, у розрахунку на місяць.

Разом із цим Порядком № 49 врегульовано (з 10 лютого 2015 року) порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Згідно п. 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

Пунктами 1, 2, 3 розділу ІІ Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Згідно п. 7 розділу ІІ Порядку № 49 безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується: - журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки); - бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є: - бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання; - запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; - постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Наказом МВС № 123 «Про деякі питання відрядження до зони АТО» передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків (п. 1).

Відповідно до п. 3 даного наказу начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> до 5 числа надавати до ДФЗБО МВС списки осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.

Згідно п. 4 наказу Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві <…> на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

З аналізу наведених норм вбачається, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції (далі АТО) виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. Потім, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Як встановлено судом, безпосередня участь позивача з 07.04.2014 року по 06.11.2015 рік в проведенні антитерористичної операції території Донецької області підтверджена наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 року № 33.

Довідкою від 06.11.2015 року №11285/Аб Головне управління МВС України в Донецькій області підтвердило, що позивач дійсно в період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 рік брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Донецької області.

На підставі наведеного та встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що винагорода за участь в антитерористичної операції позивачеві повинна була виплачуватися з дня його фактичного початку участі в АТО і до завершення такої участі.

Разом з тим, позивач вважає, що згідно його розрахунку винагорода за період з 04.06.2014 року по 06.11.2015 рік сплачена йому неналежним чином, тобто не у повному обсязі.

Проте, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме наказами начальника Головного управління МВС України Донецькій області та відомостями про виплату позивачу винагороди (а.с. 13-16, 209-230), що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції позивачу невиплачена за період з 04.06.2014 року по 01.12.2014 рік.

Отже, позивачеві відповідачами неправомірно не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за цей період.

Щодо позовних вимог про стягнення невиплаченої винагороди у розмірі 13112,45 грн., суд зазначає, що він не може підміняти орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та нарахування і виплати такої винагороди, та на свій розсуд розраховувати суми винагороди позивача, тому належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати і виплатити винагороду позивачу за період з 04.06.2014 року по 01.12.2014 рік.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст.56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що у зв`язку з порушенням його права на отримання належної винагороди він перебував у стресовому стані, що вплинуло на погіршення відносин в родині та значного погіршення стану здоров`я.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, щодо доказування моральної шкоди, порушення прав особи вже само по собі тягне моральні страждання і виникнення моральної шкоди, тому не потрібно доводити факт страждань, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (рішення у справах «Анатолій Войтенко проти України», заява №18966/02, «Світлана Науменко проти України», заява №41984/9).

У ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно розділу 6 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», Мінюст 13.05.2004 № 35-13/797 відповідно до чинного законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (п. 6.2.).

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (п. 6.3.).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи.

У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді (п. 6.4.).

Враховуючи, що накази про виплату винагороди приймались саме Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області і саме вони були підставою для виплат такої винагороди, суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода з боку саме останнього та пов`язана із моральними стражданнями, оскільки, позивач відчував певні негативні емоції та дискомфорт, був позбавлений засобів до існування, прикладав додаткові зусилля для організації свого життя, змушений був захищати свої права в суді. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 500,00 грн.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, в розмірі 13112,45 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, в розмірі 13112,45 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 32, ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 04.06.2014 року по 01.12.2014 року.

3. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 32, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судове рішення складено і підписано 29 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко