Справа № 120/1781/19-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 липня 2019 р. Справа № 120/1781/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук Максим Петрович, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просять:

визнати протиправними та скасувати накази від 14.05.2019 року Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про відмову у надані дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на кожного із позивачів на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати позивачам дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на кожного із позивачів на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що у квітні 2019 року звернулись до відповідача із клопотаннями про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари на кожного, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Наказами від 14.05.2019 року отримали відмови у не наданні їм вищевказаних дозволів із зазначенням того, що земельні ділянки, зазначені на графічних матеріалах, надані заявниками, згідно рішення сесії Війтівської сільської ради від 25.03.1993 року № 44 надані в користування іншим особам.

Не погоджуючись з вказаними відмовами, позивачі звернулися до суду.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення адміністративного позову заперечує. Також зазначає, що за результатами розгляду клопотань управління держгеокадастру видано ряд наказів, якими відмовлено позивачам у зв`язку з тим, що земельні ділянки, зазначені на графічних матеріалах, надані заявниками, згідно рішення сесії Війтівської сільської ради від 25.03.1993 року № 44 надані в користування іншим особам.

Представником позивачів надано відповідь на відзив, у якій наведені аналогічні доводи тим, що викладені у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що у квітні 2019 року позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної форми власності, кадастровий номер НОМЕР_1 , загальна площа земельної ділянки 16,4182 га, орієнтовною площею по 2 гектари на кожного з них окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Наказами № 2-7325/15-19-СГ; 2-7326/15-19-СГ; 2-7324/15-19-СГ; 2-7323/15-19-СГ; 2-7327/15-19-СГ від 14.05.2019 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що земельна ділянка, що є зазначеною на графічних матеріалах, згідно рішення сесії Війтівської сільської ради від 25.05.1993 року № 44 надана у користування іншим особам.

Надаючи правову оцінку вказаним відмовам, суд зважає на наступне.

Положеннями ст. 15-1 Земельного кодексу України визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України визначений порядок безоплатного одержання земельних ділянок, а тому, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з положеннями ч. 7 наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, як свідчать матеріали справи, позивачі, бажаючи отримати безоплатно у власність земельні ділянки звернулися до компетентного органу про надання дозволу на розробку технічної документації. Наказами їм було відмовлено, а відмову аргументовано тим, що земельні ділянки знаходиться у користуванні інших осіб, хоча, відповідно до норм ст.122 ЗК України відмовою у не надані дозволу на розробку технічної документації може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно, вищевказаними положеннями ЗК України визначено виключні підстави для відмови у надані дозволу на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Також, враховуючи те, що земельна ділянка є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер, встановлена площа, межі, тому, в даному випадку застосовуються норми положень ст. 79-1 ЗК України, з яких слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм та встановлених судом оставин справи дає підстави суду дійти до висновку, що земельна ділянка є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер, а тому позивачі звернулися із належним клопотанням до відповідача, саме на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, тому суд не бере до уваги зазначеного твердження відповідачем, про те, що позивачі не позбавлені права звернутися із новим клопотанням щодо надання дозволу на розробку саме проекту землеустрою.

Такий висновок також узгоджується з положеннями ст. 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно ст. 56 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

Зважаючи на причини відмови Держгеокадастру, викладені в оскаржуваних наказах, суд зауважує, що в даному випадку, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вказана земельна ділянка перебуває у відкритому та безперервному користуванні інших осіб.

При цьому, відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з п. п. 31, 50 п. 4 Положення № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи, погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення № 15 передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Враховуючи той факт, що відповідач є розпорядником земельної ділянки п. "в" ч. 1 ст. 80 ЗК України, яку позивачі бажають отримати у власність, а тому згода може бути надана відповідачем у формі відповідного дозволу-наказу, оскільки право на отримання земельної ділянки у власність гарантовано ст. 14 Конституції України, а органи державної влади не можуть діяти на власний розсуд, тим більше відповідачу не було перешкод для позивачів з можливістю реалізувати ним своє право на приватизацію земельної ділянки.

Оцінюючи позицію відповідача, викладену в оскаржуваних наказах, стосовно того, що земельні ділянки, зазначені на графічних матеріалах, перебуває у користуванні інших осіб, суд зауважує, що в даному випадку, за умови не доведення того, що вказані земельні ділянки перебувають у користуванні, а органом уповноваженим здійснювати розпорядження земельною ділянкою є Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відтак мотиви відмови викладені в оскаржуваних наказах є такими, що суперечать дійсним обставинам справи.

Також, що стосується твердження відповідача про те, що відповідно до акту польового обстеження та встановлення меж, рішенням 10 сесії 4 скликання Бершадської ради від 11.06.2004 року "Про передачу земель" погоджено передачу земель із Війтівської сільської ради площею 228,9 га до складу земель міста Бершадь, в тому числі і на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 16,4182 гектари.

Відповідно до прийнятого рішення 21 сесії 4 скликання Війтівської сільської ради від 28.03.2005 року надано згоду на вилучення з території сільської ради Бершадській міській раді земельні ділянки загальною площею 228,9 га по землекористувачах та угіддях згідно додатку.

Суд зазначає, що відповідно до наданих матеріалів справи, згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, сформованого 05.04.2019 року за кадастровим номером НОМЕР_1 , цільове призначення вказане 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), за формою власності інформація взагалі відсутня.

Також, суд звертає увагу на те, що у оскаржуваних відмовах відповідачем не зазначено жодної інформації щодо вилучення земель із Війтівської сільської ради та передачі їх до складу земель міста Бершадь, а лише зазначено про те, що зазначена земельна ділянка надана у користування іншим особам. Тому, суд вказує на те, що дані обставини не можуть слугувати перешкодою щодо надання відповідачем дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, оскільки у відповідності до Земельного кодексу України виготовлення технічної документації землеустрою що відведення земельної ділянки у власність є лише першим етапом процесу оформлення земельної ділянки у власність.

Вказані обгрунтування відповідача при наданні відмови позивачам в надані дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, на думку суду, не відповідають вимогам закону, яким передбачено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу, що виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, не означає позитивного рішення про надання її у власність в подальшому.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надати позивачам дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Порядок розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення земельним законодавством віднесено до компетенції ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, а тому суд не може втручатись в повноваження відповідача та на власний розсуд давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Суд зауважує, щодо вимоги позивачів згідно ухвалення окремої ухвали, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав винесення окремої ухвали, з огляду на наступне.

Відтак, повноваження суду щодо постановлення окремої ухвали визначені ст. 249 КАС України.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Як свідчать матеріалів справи, орган Держгеокадастру у Вінницькій області під час розгляду питань позивачів та прийняття оскаржуваних наказів виконував свої службові обов`язки, передбачені Конституцією України, Земельним Кодексом, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Інститут постановлення окремої ухвали є крайньою мірою і може застосовуватися лише у випадках, коли є очевидним порушення закону та з метою вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли такому порушенню.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав винесення окремої ухвали стосовно порушень законодавства органом Держгеокадастру у Вінницькій області.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи вище викладене та з урахуванням часткового задоволення адміністративного позову, відшкодуванню на користь позивачів підлягає сума судового збору у розмірі 768,40 грн. кожному.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідент. номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 . номер НОМЕР_4 ) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.05.2019 року № № 2-7325/15-19-СГ; 2-7326/15-19-СГ; 2-7324/15-19-СГ; 2-7323/15-19-СГ; 2-7327/15-19-СГ.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із позивачів, на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . номер НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 . номер НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 . номер НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович