Справа № 1.380.2019.003146
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003146
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

30 липня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сакалоша В.М. розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №1.380.2019.003146 за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Фенич Віри-Ярини Володимирівни, державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Носилевської Руслани Ярославіни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальника Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Зуба Володимира Івановича та головного лікаря Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова Павліва Юрія Орестовича про визнання незаконним і скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Фенич Віри-Ярини Володимирівни, державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Носилевської Руслани Ярославіни, в якій просить суд:

-визнати незаконним та скасувати Наказ начальника Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №204-к від 31.07.2017;

-визнати незаконним та скасувати Наказ начальника Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №119-к від 23.07.2018;

-визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Фенчин Віри-Ярини Володимирівни від 18.08.2017 №6020073;

-визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Носилевської Руслани Ярославівни від 31.10.2018 №7020073;

-зобов`язати державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Фенчин Віру-Ярину Володимирівну скасувати запис від 18.08.2017 №6020073;

-зобов`язати державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Носилевську Руслану Ярославівну скасувати запис від 31.10.2018 №7020073.

Ухвалою судді від 27.06.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді від 17.07.2019 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

26.07.2019 на адресу суду від представника позивача надійшла заява (вх.№26688) про забезпечення адміністративного позову.

У заяві представник позивача просить постановити ухвалу, якою для забезпечення позову:

- зупинити дію Наказу №204-к від 31.07.2017 Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, яким ОСОБА_3 призначено на посаду головного лікаря Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова;

- зупинити дію Наказу №199-к від 23.07.2018 Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради «Про продовження строку дії контракту», у відповідності до якого на два роки з 01.08.2018 до 31.07.2020 продовжено дію контракту №7 від 01.08.2017 з головним лікарем Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова Павлівим Ю.О.

Представник позивача на обґрунтування обставин, які є підставою для забезпечення даного позову зазначає. Відповідачем визнано, що ОСОБА_3 не виконував роботу за яку передбачено проведення оплати, особа не відповідає сучасним вимогам керівника закладу охорони здоров`я, що може становити безперечну загрозу для колективу поліклініки, так і для членів громади міста, які потребують медичної допомоги, одночасно ОСОБА_3 в е-Декларації, поданій в НАЗК за 2018 рік підтвердив, що не виконував будь-яких робіт в 3-ій Комунальній стоматологічній поліклініці м. Львова.

Позивач у справі звертає увагу, що суд зобов`язаний вжити заходи реагування для унеможливлення реалізації корупційних схем з нецільового використання бюджетних коштів посадовими особами відповідача. Забезпечення позову позбавить ОСОБА_3 правових підстав для подальшого вчинення будь-яких дій та прийняття рішень, направлених на порушення прав і законних інтересів а також негайно відновить роботу Комунальної 3-ї стоматологічної лікарні м. Львова.

Суд, вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову, керується таким.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу приписів ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 цієї ж ст.151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Сукупно проаналізувавши вищевикладені норми, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Тягар доказування при розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову покладається виключно на заявника. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі.

Згідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Вжиття заходів забезпечення позову належить до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Отже, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи. Крім того, спосіб у який вживаються заходи забезпечення адміністративного позову не може бути причиною порушення чи звуження прав інших осіб.

Суд звертає увагу на доводи представника позивача про доведеність фіктивності оскаржуваних наказів, що є підставою для забезпечення позову. Та щодо цього, вважає за необхідне зазначити наступне. Обставини, на які посилається заявник у заяві про забезпечення позову, можуть бути встановлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Таким чином, у разі забезпечення позову, суд фактично надасть правову оцінку правомірності оскаржуваних наказів, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.

На переконання суду, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Щодо посилань заявника на встановлення судом певних обставин справи, суд зазначає, що ухвалою від 27.06.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 30.07.2019. Станом на дату подання заяви про забезпечення адміністративного позову, судові засідання з розгляду справи по суті позовних вимог не проводилися, жодних обставин, що стосуються протиправності оскаржуваних рішень не встановлювалося.

Крім того, забезпечивши позов у зазначений заявником спосіб, шляхом зупинення дії наказів, суд (хоч і на певний строк) фактично втручається у трудові відносини між працівником та роботодавцем, припиняє такі з відповідними наслідками - невиконанням службових обов`язків по організації роботи керівником медичного закладу, невиплатою заробітної плати, нездійсненням соціального забезпечення, тощо. Таким чином, судом фактично вирішується спір без проведення правового аналізу та розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог.

Суд має переконатися в тому, чи існує реальна загроза невиконання, чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивачів, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

У ході розгляду поданої заяви судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даної ухвали, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Дослідивши вказані обставини, суд встановив, що такі заходи забезпечення позову про які просить заявник є неспівмірними із заявленими позивачем позовними вимогами.

Заявником не подано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних в заяві заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення в подальшому виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого вони звернулися.

Окрім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника/позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відсутні передбачені ч.2 ст. 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.М.Сакалош