Справа № 160/1118/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1118/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року (головуючий суддя - Юрков Е.О.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (далі - Відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі №160/1118/19 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с. 41).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу (а.с. 52).

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 55-56).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд:

- скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

- постановити окрему ухвалу щодо службової недбалості працівників апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яке призвело до порушення норма матеріального та процесуального права та права на суд;

- постановити окрему ухвалу відносно порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, яке призвело до порушення права на справедливий суд.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не надання копій доданих до позовної заяви документів для відповідача, оскільки такі копії документів були подані позивачем на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху до канцелярії суду першої інстанції.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні Позивач вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який належним чином повідомлений про залишення його позовної заяви без руху, у визначений судом термін недоліки позовної заяви не усунув, що є підставою для повернення позовної заяви згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.ч. 1.-4 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, законодавством регламентовано вимоги до позовної заяви та право позивача усунути її недоліки в разі залишення позову без руху в межах строку, встановленого судом у відповідній ухвалі.

З матеріалів справи встановлено, що 09 квітня 2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліки позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу позовної заяви та її копії, а також додані до позовної заяви документи для суду та копії для відповідача (а.с. 41).

Копію ухвали суду про залишення позову без руху від 09 квітня 2019 року вручено позивачу 03 травня 2019 року (а.с. 51).

07 травня 2019 року Позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху надано до суду першої інстанції заяву про повернення повернутої позовної заяви, до якої додано оригінал позовної заяви та її копію з додатками та їх копіями для відповідача (а.с. 42-49), серед яких: копія вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 року №Ф-60350-17/67, з копією конверта; копія довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів від 01.03.2018 року №445/10/04-67-17; копія довідки відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів від 19.02.2018 року №324/10/04-67-17; звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 05.10.2018 року, з додатками та квитанцією №2; звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік від 09.02.2017 року, з додатками та квитанцією №2; податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2018 рік; дані інформаційної системи органів доходів і зборів з електронного кабінету платника; інформація про поштове відправлення за штрих кодовим ідентифікатором 614; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; клопотання про звільнення від сплати судового збору; примірник позовної заяви для Відповідача (а.с. 42-49, 79-112).

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що матеріали справи не містять відповідного документу або відмітки канцелярії суду, які свідчили б про відсутність додатків, вказаних позивачем у заяві про повернення повернутої позовної заяви, зареєстрованої судом першої інстанції 07.05.2019 року.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог суд апеляційної інстанції зазначає про те, що Європейський Суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосудді можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним право обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви зумовила утворення перешкод Позивачу у доступі до правосуддя, що свідчить про наявність підстав для її скасування.

Щодо вимог апеляційної скарги Позивача про ухвалення окремої ухвали відносно працівників апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Так, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Реалізація такої процесуальної дії як постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а рішення про ухвалення такого різновиду ухвал, приймається при виявленні таких порушень закону, які вимагають інформування компетентних органів, уповноважених на вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Разом з тим, заявлені Позивачем вимоги про винесення окремої ухвали, на думку колегії суддів, не мають належного обґрунтування та доказів, які б давали підстави для постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання про повернення позовної заяви у цій справі та порушено норми процесуального права, тому ухвала суду першої інстанції від 21 травня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року в адміністративній справі №160/1118/19 - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині апеляційної скарги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова складена 29 липня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова