Справа № 400/410/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/410/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 15.11.2018 року №Ф-71762-17,-

В С Т А Н О В И Л А :

15 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якій просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 № Ф-71762-17.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що підприємницьку діяльність фактично не здійснює, а отже не є платником ЄСВ.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем на підставі довідки відповідача, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відсутня інформація про позивача, як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

02.10.2003 року ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця (код інн. НОМЕР_1 ).

Відповідно до інформаційної бази даних ІС "Податковий блок" станом на дату формування вимоги про сплату боргу від 15.11.2018 року № Ф-71762-17, сума заборгованості зі сплати єдиного внеску позивача складала 15 819, 54 грн, з яких нараховано ЄСВ:

- за 2017 рік - 8448,0 грн.;

- за І квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

- за ІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

- за ІІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн.

15 листопада 2018 року, враховуючи наявність в ІТС "Податковий блок" інформації про суму заборгованості позивача станом на 31.10.2018 року у розмірі 15 819,54 грн, в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-71762-17.

15 лютого 2019 ГУ ДФС у Миколаївській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-71762-17, якою ОСОБА_1 визначено до сплати 18 276,72 гривень недоїмки з єдиного внеску (+ 2 457,18 грн за IV квартал 2018 року).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нездійснення позивачем обов`язку щодо перереєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (на даний час - Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) не свідчить, що позивач втратила статус фізичної особи-підприємця та не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати ЄСВ згідно вимог чинного законодавства.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зокрема зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року) .

За приписами ч.5 ст.8 цього Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

З наведеного вбачається, що фізичні особи - підприємці, які не одержували доходів з 2017 року, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 1 січня 2017 року становить 704 грн. на місяць, а з 2018 року 819,06 грн. на місяць.

До 1 січня 2017 року фізичні особи-підприємці, які не отримували доходи в звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок.

Пунктом 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 року № 449 та ст.25 Закону 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Оскаржувана вимога відповідає формі, встановленій додатком 7 до Інструкції № 449.

Враховуючи, що позивач перебуває на обліку у відповідача, як ФОП, з 01 січня 2017 року в неї виник обов`язок щодо сплати ЄСВ навіть у разі не отримання доходу.

Доводи апелянта, що згідно даних офіційного сайту ДФС вона не має податкового боргу, не спростовують обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати ЄСВ.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості винесення відповідачем оскаржуваної вимоги.

Щодо відсутності відомостей про ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована як ФОП з 02.10.2003 року у виконавчому комітету Миколаївської міської ради з взяттям на облік ДПІ у м.Миколаєві, однак відомості в реєстрі щодо неї відсутні (а.с.56).

За приписами ч.3 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації включення відомостей про юридичну особу, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру.

Статтею 51 ГК України визначені підстави припинення підприємницької діяльність, а саме: з власної ініціативи підприємця; у разі закінчення строку дії ліцензії; у разі припинення існування підприємця; на підставі рішення суду у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

З наведеного вбачається, що такої підстави припинення підприємницької діяльності, як відсутність відомостей про ФОП в ЄДРПОУ не визначено чинним законодавством.

Більш того, обов`язок щодо включення відомостей до ЄДРПОУ про юридичну особу, зареєстровану до 1 липня 2004 року, та відомості щодо якої відсутні в реєстрі, покладається саме на цю особу.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України ""Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відомостей щодо припинення ФОП позивачем не надано.

Порядок зняття з обліку платників податків у контролюючих органах встановлений розділом XI Порядку обліку платників податків і зборів, за приписами пп.1 п.11.8 якого, підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

З наведеного вбачається, що тільки після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, за вчиненням певних дій, фізична особа може бути знята з обліку в податкових органах.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко