Справа № 520/3875/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 р. справа № 520/3875/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: представника позивача - Рибалко Г.С., представників відповідача - Білокінь С.С., Кіщук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР" (вул. Киргизька, буд. 19,м. Харків,61105) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.03.2019р. про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 130072 грн. та штрафні санкції на суму 32518 гри. (загальна сума - 162590 грн.);

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.03.2019р. про збільшення суми податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених Україні товарів (робіт, послуг) на суму 155084 грн. та штрафні санкції на суму 38771 грн. (загальна сума - 193855 грн.).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що контролюючий орган прийшов до безпідставного висновку про те, що договірні відносини ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" з контрагентом Підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет, оскільки підприємством не надано до перевірки ТТН, довіреності на отримання товару, а контрагент позивача позбавлений матеріальних та трудових ресурсів для вчинення господарських операцій у перевіряємий період. Так, представники позивача важає, що вказані документи не відносяться до документів сурової звітності, а їх відсутність не може свідчити про безтоварний характер операцій, з огляду на наявність інших належним чином оформлених первинних документів, з огляду на вищезазначене контролюючий орган, на думку позивача, прийшов до хибного висновку про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами за відповідний період. На підставі вищезазначеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувані податкові повідомлення - рішення, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що під час проведення перевірки встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій між ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" та контрагентом Підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ», з огляду на те, що позивачем первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів. На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 22.07.2019 року представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75 п.77.1, п.77.4 ст.77. п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області від 14.12.2018 №9399. проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР" (податковий номер 36875494) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.0Г.2015 по 31.12.2017.

Результати перевірки викладені в акті № 205/20-40-14-03-06/36875494 від 24.01.2019 року.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «ХАРПОЛИМЕР»:

- п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 322210 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 192138 грн., за 2016 рік в сумі 130072 грн.

- пп.192.1.1 п. 192.1. ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1 абзацу першого п. 201.7 і абзацу першого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в сумі 386613,0 грн., в т.ч. за лютий 2015 в сумі 42500 грн., за серпень 2015 в сумі 3755.0грн., за вересень 2015 в сумі 23987,0 грн., за жовтень 2015 в сумі 45540,0 грн., листопад 2015 року в сумі 6231,0 грн., за грудень 2015 року в сумі 91933,0 грн., за січень 2016 року в сумі 17583,0 грн., за квітень 2016 року в сумі 31533,0 грн., за травень 2016 року в сумі 46463.0 грн., за червень 2016 року в сумі 17740,00 грн., за липень 2016 в сумі 18168,0 грн., за квітень 2017 в сумі 41180,0 грн.

На підставі акту перевірки № 205/20-40-14-03-06/36875494 від 24.01.2019 року ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення - рішення № 3 від 22.03.2019р. та № 3 від 22.03.2019р.

Як було встановлено під час розгляду справи, підставою для винесення вказаних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" з контрагентом Підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» у перевіряємий період.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" (покупець) та Підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» (продавець) укладено договір поставки № 01/02/15 від 01.02.2015 року (а.с. 104), предметом якого є передача продавцем та прийом покупцем товару, перехід права власності на який підтверджується підписом покупця в ТТН (п.п. 1.1-1.2 договору).

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. договору, поставка товару проводиться тарнсопртом покупця, або за рахунок продавця. документи на транспортування товару оформляються продавцем до пункту призначення.

Позивач вважає, що достатніми та належними доказами виконання вказаного правочину слід вважати справи видаткові накладні, вимоги - накладні, акти списання, оборотно - сальдові відомості, акт звірки взаєморозрахунків, платіжні доручення (т.1 а.с. 99, 106-109, 113-121, 166-210-250, т.2 а.с. 1-47, 49-102).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що придбаний у Підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» поліетилен у гранулах був використаний позивачем для виробництва плівки, яка була в подальшому реалізована ТОВ "Матролюкс", ВТФ "Велам" згідно договорів поставки № 11016 від 11.01.2016, № 290115 від 29.01.2015 року, підтвердженням виконання яких, як вважає позивач, є видаткові накладні (т.1 а.с. 130-136).

Зі змісту акту перевірки та наданого представником відповідача відзиву на позов вбачається, що під час перевірки підприємством всупереч вимогам п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не надано перевіряючим ТТН (у зв`язку з їх відсутністю), доказів наявності на підприємстві ТОВ «ХАРПОЛИМЕР» транспортних засобів, договорів оренди на оренду транспортних засобів, документів про якість (сертифікат відповідності, сертифікат якості, актів технічного приймання, декларацію про відповідність та інші документи, що підтверджують якість товару).

При цьому, контролюючим органом проведено дослідження ланцюга постачання поліетилену в 2015-2016 роках, в результаті чого встановлено, що за даними ЄРПН у Підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» відсутнє придбання за такою номенклатурою поліетилену, який був реалізований на адресу ТОВ «ХАРПОЛИМЕР», враховуючи те, що діяльністю підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» є виготовлення виробів із бетону для будівництва, що, відповідно, не пов`язане з реалізацією сировини із поліетилену та також з ремонтами обладнання для виробництва поліетилену.

Таким чином, податковий орган в акті перевірки зафіксував, що Підприємство «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» не є кінцевим споживачем отриманих товарів, що вказує на те, що Підприємство «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту, оскільки фактично відбулось формування активу за рахунок надходження сировини (запасів) з джерела невідомого походження (або з такого, що не відповідає документально оформленому), з його легалізацією за рахунок використання документів Підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ», що фактично не міг і не здійснював постачання.

На підставі вищезазначеного, суб`єкт владних повноважень дійшов висновку про нереальність здійснення господарських операцій між Підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» та ТОВ "ХАРПОЛИМЕР", враховуючи те, що задекларована господарська операція із придбання ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" у Підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» ТМЦ (поліетилен в гранулах) не відбулась у дійсності, оскільки фактично рух активу від Підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» до ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" не відбувся, а надані ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" первинні документи, не опосередковуються реальним рухом активів між ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" та Підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ».

Враховуючи вищенаведені обставини суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

При цьому, суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

З врахуванням наведеного вище суд приходить до висновку, що реалізація господарської операції здійснюється не в момент укладення договору, а під час виконання зобов`язань, що з нього випливають та підтверджується первинними документами, які складаються на підставі договору: акти прийому-передачі товару, виконання робіт або надання послуг та відповідними платіжними дорученнями тощо.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 22.09.2015 у справі №826/16369/13-а.

Так, як вбачається зі змісту видаткової накладної № ІН-0000076 від 31.05.2016 року (т.1 а.с. 110), остання сформована на виконання договору № 160516 від 16.05.2016 року, у той час як предметом дослідження в межах спірних правовідносинах є договір № 01/02/15 від 01.01.2015 року.

Суд не приймає до уваги долучений позивачем в процесі розгляду справи договір № 160516 від 16.05.2016 року, оскільки останній не був предметом дослідження під час проведення перевірки ПП "Харполімер", а позивачем не надано до суду ані доказів, ані пояснень стосовно того, яким чином вказаний правочин та накладна № ІН-0000076 від 31.05.2016 року відносяться до спірних правовідносин.

Вказані обставини вказуються протиправність віднесення позивачем суми ПДВ по накладій № ІН-0000076 від 31.05.2016 року, нарахованої у зв`язку із здійсненням зазначеної операції, до податкового кредиту у декларації з ПДВ.

Також товарно - транспортна накладна від 31.05.2016 року № 310516 (т.1 а.с. 111) містить суперечливі відомості, зокрема в частині того, що вказана супровідним документом на вантаж є лише видаткова накладна № ІН-76 від 31.05.2016 року, у той час, як по-перше накладна з такими реквізитами не міститься в матеріалах справи, а по-друге, покупка позивачем ТМЦ відбувалась також згідно інших видаткових накладних (т.1 а.с. 113-121), доказів фактичного транспортування по яким позивачем до суду не надано.

Окрім того, в графі пункт навантаження в ТТН від 31.05.2016 року № 310516 вказано лише м. Харків, а будь яких належних та допустимих доказів, що на час складання ТТН на перевезення товару перевізник мав вихідні дані, який саме товар, в якій кількості та в якому асортименті буде придбаватись, позивач суду не надав.

Також, позивач надав до матеріалів справи лише податкову накладну № 106 від 31.05.2016 року, яка сформована з урахуванням даних лише видаткової накладної № ІН-0000076 від 31.05.2016 року.

Щодо залучених позивачем вимог-накладних, оборотно - сальдових відомостей та актів списання (т.1 а.с. 166-250, т.2 а.с. 1-4, 49, 52, 55), то із вказаних документів не вбачається за можливе ідентифікувати від якого саме підприємства надійшли ТМЦ (зокрема, саме від Підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ»), що, в свою чергу, вказує на недоведеність фактичних обставин надходження на баланс позивача поліетилену в гранулах саме від Підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» та списання саме цього поліетилену у подальше виробництво.

Судом не враховуються інші докази надані позивачем, оскільки такі не мають юридичного відношення до факту придбання позивачем спірних ТМЦ, оскільки відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування інших підприємств. Тому господарська операція, яка фактично не відбулась, не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту у звязку із відображенням її змісту у первинних документах.

Лише факт декларування позивачем вказаних правовідносин без реального здійснення господарських операцій не може бути підставою для визнання протиправним і скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Внаслідок відсутності у позивача належних та допустимих доказів реальності сумнівних господарських операцій відповідачем правомірно встановлено факт нереальності їх вчинення та як наслідок юридичну дефектність згаданих первинних документів.

Отже, судом не враховуються вищевказані докази надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, оскільки такі не містять всіх обов`язкових реквізитів та в сукупності не підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій. Епізодичні первині документи, як підтвердження здійснення позивачем господарських операцій судом також не враховуються, так як реальність господарської операції має бути підтверджена певними доказами (документами) послідовність та порядок складання яких визначено законодавством. Лише за наявності всіх необхідних для певної господарської операції документів, алгоритм яких визначений законом та погоджений сторонами, судом може бути надана оцінка їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу зокрема, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності щодо реальності господарської операції.

Відповідно спірні операції позивача не підтверджені належним чином складеними первинними документами, які є підставою для формування податкового обліку позивача. Будь-яких інших доказів руху активів у процесі здійснення господарської операції та дійсному економічному змісту і ділової мети позивач суду не надав.

Також, між ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" (замовник) та Підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» (виконавець) укладено договір техобслуговування та ремонту обладнання № 010715ТР від 01.07.2015 року (а.с. 81), предметом якого є роботи по технічному обслуговуванню та ремонту обладнання для виробництва плівки з п/е пос 1,04.1141 до 1,04.1131, яке знаходиться за адресою: м. Харків , вул. Киргизька , 19 .

Виконання умов вказаного договору, як вважає позивач, належним чином підтверджується специфікацією, актами здачі - приймання робіт (надання послуг), платіжними дорученнями, випискою по рахунку підприємства з банківської установи (а.с. 82-98).

Представник позивача пояснив, що необхідність укладення вищезазначеного правочину зумовлена технічною необхідністю у проведенні ремонту обладнання (яке знаходиться в користуванні позивача згідно договору оренди № 25/12-14 від 25.12.2014 року та в момент передачі потребувало налагодження та відновлення згідно акті приймання-передавання від 05.01.2015 року (а.с. 102-103).

На підтвердження необхідності у проведенні ремонтних робіт обладнання позивачем надано до суду доповідну записку машиніста екструдера ПП «Харполімер» та акт обстеження обладнання (а.с. 100-101).

Зі змісту акту перевірки та відзиву на позов вбачається, що контролюючим органом проведено дослідження ЄРПН, в результаті чого встановлено, що основним видом діяльності підприємства «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ», (податковий номер 37660045) є виготовлення виробів із бетону для будівництва, що, в свою чергу, унеможливлює дослідження економічної доцільності замовлення вказаних робіт.

Також, під час перевірки контролюючому органу не надано ПП «Харполімер» актів виведення з експлуатації основних засобів, по яким проводились ремонти та актів введення в експлуатацію після проведення ремонту, первинних документів щодо передачі виконавцю будь - яких матеріалів, необхідних для виконання робіт, документів щодо дозволу робітникам виконавця знаходитись на території ТОВ «ХАРПОЛИМЕР» (наказ по підприємству, записи проведення інструктажу з техніки безпеки на виробництві тощо), а також первинних документів стосовно технічного огляду та ремонту обладнання, яке потребувало технічного обслуговування та ремонту, технічних паспортів по обслуговуванню та ремонту обладнання для виробів плівки з поліетилена.

Обставини щодо ненаданання вказаних документів підтверджено актом про ненадання належним чином завірених копій документів від 24.01.2019 року № 555, який сформовано в результаті ненадання ПП «Харполімер» документів на запит контролюючого органу від 17.01.2019 року № 1.

Суд враховує посилання позивача на те, що ПП «Харполімер» був позбавлений можливості надати витребувані документи до 17.01.2019 року, однак не приймає до уваги такі доводи позивача, оскільки платник податків не був позбавлений можливості виконати свій обов`язок та надати первинні документи до моменту формування контролюючим органом акту про ненадання належним чином завірених копій документів від 24.01.2019 року № 555.

Дослідивши зміст наданих позивачем первинних документів, суд зазначає, що згідно з актом приймання - передавання обладнання від 05.01.2015 року ТОВ «ХАРПОЛИМЕР» від ПП "Капітал-С" передано в оренду обладнання: екструдер для виробництва плівки 1500 та екструдер для виробництва плівки 2000.

Однак, в актах обстеження обладнання та в доповідній записці машиніста екструдера (т.1 а.с 100-101) від 03.08.2015 року (на підставі яких було укладено договір з підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» № 010715ТР техобслуговування та ремонту обладнання) не вказано, що ремонту та налагодження потребувало саме вищезазначене обладнання (екструдер для виробництва плівки 1500 та екструдер для виробництва плівки 2000), а вказані документи містять в собі лише загальний опис виявлених технічних неполадок.

По-друге, суд звертає увагу, що договір з підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ» № 010715ТР техобслуговування та ремонту обладнання підписано в липні 2015 року, а акти обстеження обладнання та доповідна записка машиніста екструдера (т.1 а.с 100-101), які слугували підставою для підписання вказаного правочину, сформовано лише в серпні 2015 року, тобто пізніше самого договору.

В судовому засіданні, представник контролюючого органу також вказав на те, що в актах здачі - приймання робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 83-88) чітко не визначено, в якому конкретно визначеному обладнанні проведено ремонтні роботи, враховуючи те, що ТОВ «ХАРПОЛИМЕР» має також власне (а не тільки орендоване в ПП "Капітал-С") обладнання.

Документально підтверджених пояснень щодо вказаних обставин позивачем не було надано ані під час розгляду справи, ані в своїй відповіді на відзив від 09.07.2019 року (вх. № 01-26/41341/19).

Стосовно обставин того, що у штаті підприємства працювало лише 5 осіб, то представник позивача в судовому засіданні вказав на можливість залучення інших осіб для виконання ремонтних робіт, то вказані обставини не знаходять свого підтвердження, оскільки відсутність основних фондів та недостатня кількість трудових ресурсів, придбання товарів та послуг невідомого походження - є ознаками того, що задекларовані операції не мають економічної суті (не є господарськими) та свідчить про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по поставці товарів (робіт, послуг) та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань.

Таким чином, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не впливають на реальність настання наслідків, суперечать законодавчим і нормативним актам та такі, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №826/2747/13-а колегія суддів звертає увагу на дослідження «...фактичного вчинення господарських операцій з придбання послуг, що пов`язані з рухом активів та зміною зобов`язань чи власного капіталу, обставин і в який спосіб було налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його контрагентом, чи мав такий контрагент відповідну правоздатність у відповідній сфері діяльності - супроводження програмного забезпечення, з якою метою придбавались такі послуги (роботи), їх пов`язаність з господарською діяльністю позивача, матеріальні, фінансові, трудові ресурси, технічні та технологічні можливості щодо виконання суб`єктами господарювання договірних зобов`язань, не було оцінено і надані позивачем у підтвердження реальності здійснення господарських операцій первинні документи, зокрема, щодо належного їх оформлення (форма, зміст, зазначення необхідних реквізитів).».

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань). Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд зауважує, що платник податків (покупець товару/послуг) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності і в подальшому нести відповідальність за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів.

Однак, під час розгляду справи, судом було встановлено відсутність у позивача власних транспортних засобів, відсутні докази оплати оренди транспортних засобів; не доведено в повному обсязі виконання робіт на суми, які позивач зазначає в податкових накладних; відсутні докази оплати за експлуатацію машин; не підтверджено яке саме конкретно визначене технічне обладнання (власне чи орендоване) підлягало налаштуванню та ремонту за відсутності доказів виведення непрацюючого обладнання з експлуатації та подальше введення в роботу після закінчення ремонтних робіт, що свідчить про неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Враховуючи відсутність належних, достатніх та допустимих доказів щодо можливість підтвердження реальності господарської операції позивача з контрагентом підприємством «ІНТЕЛ» ХОО ВОІ «СОІУ», а також з урахуванням того, що позивачем не надано жодних документальних підтверджень по вищезазначених операціях, як і відсутні факти реалізації та/або використання у господарській діяльності придбаного у контрагентів товару та використання наданих послуг, суд приходить до висновку про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № 3 від 22.03.2019р., № 3 від 22.03.2019р.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 липня 2019 року.

Суддя Горшкова О.О.