Справа № 580/1042/19
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року справа № 580/1042/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Паламаря П.Г.,

за участю секретаря Трегулова Б.Л.,

представників позивача -Мартинова К.В. (за ордером),

представника відповідача - Левенець А.М. (за довіреністю),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235), в якому просить визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ФДС у Черкаській області від 19.10.2018 року №, №, №, рішення № від 19.10.2018, вимогу від 19.10.2018 року № .

11.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога Головного управління ДФС у Черкаській області не відповідають положенням податкового законодавства.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що до контролюючого органу, позивачем в порушення вимог Податкового кодексу не надано в повній мірі документів, які стосуються предмету перевірки, а тому вказані порушення зафіксовані актом перевірки підтверджені та мають бути враховані судом.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як суб`єкт господарювання, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 24.03.2015, основний вид діяльності - «Вантажний автомобільний транспорт».

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.10 №2464-VI із змінами та доповненнями, наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 09.08.18 № 1449 та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності позивача.

На підставі перевірки складено акт від 02.10.2018 №489/23-00-13-0214/ про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 , з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.03.2015 по 31.12.2017, єдиного соціального внеску за період з 24.03.2015 по 31.12.2017.

Документальною плановою виїзною перевіркою встановлені наступні порушення:

1)п. 177.2, пп. 177.4, п. 177.10 ст. 177 ст. 177 Податкового кодексу України в результаті неналежного ведення обліку витрат, що призвело до:

-завищення витрат пов`язаних з придбанням паливно-мастильних матеріалів в сумі 7712765,75грн., в т. ч. за 2015 рік в сумі 1525489,40грн., за 2016 рік в сумі 2816142,07 грн., за 2017р. в сумі 3371134,28 грн.;

-заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 7712765,75грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 1525489,40 грн., за 2016 рік в сумі 2816142,07 грн., за 2017р. в сумі 3371134,28 грн.

2)п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 1416203,59 грн. в т.ч. за 2015р. в сумі 302493,85 грн., за 2016р. в сумі 506905,57 грн., за 2017 р. в сумі 606804,17 грн.

3)пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті:

-нараховано 145,01 грн. пені за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб;

-встановлено заборгованість по податку на доходи фізичних осіб станом на 31.12.2017р. в сумі 540 грн.

4)пп.176.2.б п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України, подання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Форма № 1-ДФ) з недостовірними відомостями.

5)п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,,, Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове страхування» №449, зокрема п. 3 ч. 5 розділу IV, в результаті:

-донараховано єдиного соціального внеску на дохід фізичної особи-підприємця в сумі 170358,16 грн., в т.ч.: за 2015 рік - у сумі 39598,36 грн., за 2016 рік - у сумі 75126,84грн., за 2017 рік - у сумі 55632,96 грн.

6)пп.1.2. п. 16-1 Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано 45 грн. військового збору.

7)п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військового збору від провадження підприємницької діяльності в сумі 115691,49 грн., в т.ч.: за 2015р. - у сумі 22 882,35 грн., за 2016р. - у сумі 42 242,13 грн., за 2017р. - у сумі 50567,01 грн.

8)пп. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає до сплати на загальну суму 2217007 грн., в тому числі: за серпень 2015р. у сумі 20721 грн, за вересень 2015р. у сумі 55740 грн., за жовтень 2015р. у сумі 112841 грн., за листопад 2015р. у сумі 107000 грн., за грудень 2015р. у сумі 64505 грн., за серпень 2016р. у сумі 157 грн,, за вересень 2016р. у сумі 60 грн., за жовтень 2016р. у сумі 82 грн., за листопад 2016р. у сумі 758 грн., за грудень 2016р. у сумі 1601936 грн. за січень 2017р. у сумі 439 грн.. за вересень 2017р. у сумі 139 грн., за листопад 2017р. у сумі 1343 грн., за грудень 2017р. 248961 грн. та завищено податковий кредит на загальну суму 2327 грн., у тому числі: за 2015 рік на 612 грн., за 2017 рік на суму 1715 грн.

9)п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме: не забезпечення зберігання документів, визначених у пункті 44.1 ПК України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи.

У зв`язку з виявленими порушеннями Головного управління ДФС у Черкаській області винесені податкові повідомлення-рішення від 19.10.2018 року №, №, №, рішення № від 19.10.2018 та прийнято вимогу від 19.10.2018 року № .

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.10.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1770254,49 грн., в тому числі основний платіж - 1416203,59 грн, штрафні санкції - 354050,9 грн., суд зазначає.

За період з 24.03.2015 по 31.12.2017 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність в сфері вантажних перевезень автомобільним транспортом - 49.41- вантажний автомобільний транспорт. Позивач здійснював діяльність з використанням орендованого транспорту а також з використанням орендованого транспорту з екіпажом. В процесі господарської діяльності позивачем придбавались паливно-мастильні матеріали та запчастини для автомобілів, які останнім використовувались. Вказані суми позивачем відносились до витрат та податкового кредиту.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що паливно-мастильні матеріали списуються у розмірі їх фактичної вартості з урахуванням норм витрат ПММ на підставі подорожніх листів (або інших первинних документів), які підтверджують використання ПММ в підприємницькій діяльності. Також зазначає, що позивач, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування має право включити до складу витрат вартість використаних паливно-мастильних матеріалів на підставі документально підтверджених первинних документів, зокрема угод, актів виконаних робіт, ТТН, розрахункових документів, тощо.

Обставини щодо факту придбання Позивачем паливно-мастильних матеріалів, які в подальшому списувались, актом перевірки не спростовано, що також підтверджено представником відповідача.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до операційної діяльності згідно з розділом ІІІ ПК України.

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до п.п. «в» п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З вказаних норм слідує, що платник податків має право на віднесення до складу витрат адміністративні витрати спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, витрати на придбання пально-мастильних матеріалів, за умовами підтвердження таких витрат первинними документами Також, визначальною ознакою витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, є їх зв`язок з господарською діяльністю платника податку.

Перевіркою встановлено завищення витрат позивачем на загальну суму 7712765,75 грн. в т.ч. за 2015 рік 152840, за 2016 рік - 2816142,07 грн. та за 2018 на суму 3 371 134,28. До вказаного висновку контролюючий орган прийшов виходячи з позиції, що до перевірки надано не належним чином оформлені подорожні листи, в яких відсутня інформація щодо маршруту автомобіля, а саме не зазначено місце завантаження та місце розвантаження автомобіля. В зазначеному первинному документі відсутня інформація щодо відстані, пройденої транспортним засобом, в результаті чого неможливо встановити кількість кілометражу, на явку необхідно списати використані паливно-мастильні матеріали. Дата виписки подорожнього листа зазначена декілька днів, тиждень, місяць.

Також в акті перевірки вчинено запис, щодо перевірки не надано подорожні листи, товарно-транспортні накладні стосовно автомобілей Mercedes-benz 313 CDI д.н.з. НОМЕР_2 та Renault Premium 400 д.н.з. НОМЕР_3 , а також щодо неможливості підтвердження факту використання Позивачем в господарській діяльності автомобілей, які було орендовано з екіпажом, зокрема Renault Premium 400 д.н.з. НОМЕР_4 . Scania S д.н.з. НОМЕР_5 та Mercedes-benz Vario д.н.з. НОМЕР_6 .

З такими висновками контролюючого органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 6 статті 6 даного Закону встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, у межах своєї компетенції, відповідно до галузевих особливостей розробляють на базі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку методичні рекомендації щодо їх застосування.

У відповідності до Програми реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.1998 №1706, було розроблено Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65 (надалі - Методичні рекомендації), які можуть застосовуватись для цілей планування, ведення обліку і калькулювання собівартості перевезень вантажів і пасажирів, робіт і послуг, пов`язаних з транспортним процесом, як на транспортних підприємствах, так і на інших підприємствах, що виконують зазначені роботи (послуги), незалежно від форм власності і підпорядкування, але з врахуванням технологічних і організаційних особливостей кожного підприємства.

Пунктом 3 Методичних рекомендацій визначено, що собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов`язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

В силу положень п.30 Методичних рекомендацій до виробничої собівартості перевезень включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; загальновиробничі витрати.

Відповідно до п.32 Методичних рекомендацій до статті калькуляції «Прямі матеріальні витрати» включається вартість усіх видів пально-мастильних та інших матеріалів (включаючи транспортно-заготівельні витрати), що використані як безпосередньо на виконання перевезень (робіт, послуг), так і на технологічні операції в процесі підготовки рухомого складу до експлуатації, а також витрати пально-мастильних матеріалів на допоміжно-службовий, учбово-тренувальний та невиробничий нальоти годин.

Крім того, в силу вимог пункту 4.4 Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, для бортових вантажних автомобілів і сідельних тягачів у складі автопоїздів, автомобілів-фургонів та вантажопасажирських автомобілів, які виконують роботу, що обліковується в тонно-кілометрах, нормативні витрати палива розраховуються за формулою, яка передбачає, що при виконанні вантажними автомобілями роботи для визначення норми по витратам палива враховується показник загального пробігу автомобіля та показник пробігу з вантажем.

На підтвердження здійснених витрат позивачем надано до матеріалів справи договори оренди та суборенди транспортних засобів, накази про норми витрат пального вантажними автомобілями, акти списання пального, подорожні листи, товарно-транспортні накладні, Акти виконаних робіт по оренді автомобілів з екіпажом, в яких відображено пробіг транспортного засобу.

Посилання відповідача про ненадання деяких подорожніх листів та товарно-транспортних накладних до перевірки не приймаються судом оскільки суду не надано доказів того, що Відповідач під час проведення перевірки звертався до Позивача із запитом про надання відповідних документів. Крім того суд звертає увагу, що відповідно до Акту перевірки (стор.5) при перевірці документи, на відсутність яких вказував Відповідач, досліджено вибірковим методом, що свідчить що перевіркою не було охоплено всіх первинних документів, наданих позивачем.

Посилання відповідача на те, що ТТН, подорожні листи та акти виконаних робіт не містять пробіг автомобілів та використаного пального не приймається судом до уваги, оскільки відповідачем не зазначено в якому нормативно-правовому документі передбачено, що ці документи повинні містити дані про пробіг та кількість використаного пального.

Форма товарно-транспортної накладної визначено у додатку до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом не містить граф про обсяг використаного пального. Також акти виконаних робіт відповідно до Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не повинні містити дані про пробіг автомобіля та обсяг використаного майна.

Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів в Україні щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» внесено зміни у Закон України « Про автомобільний транспорт», яким виключено положення про необхідність подорожнього листа для водіїв, тому посилання відповідача на відсутність у позивача подорожніх листів, як підставу для неможливості підтвердження використання ПММ в підприємницькій діяльності є безпідставним.

Щодо посилань контролюючого органу на вимогу обов`язковості заповнення усіх реквізитів «Подорожнього листа вантажного автомобіля», затвердженого Наказом №74, слід зазначити, що господарська операція може супроводжуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обов`язкові реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому не всі реквізити такого первинного документа, як подорожній лист, є обов`язковими. Тому якщо в документі не заповнено деякі реквізити, але обов`язкові реквізити заповнено, такий первинний документ не можна визнати недійсним.

Натомість, у кожному подорожньому листі в розділі «Рух пального, літрів» зазначено фактичний розмір витрат пального, в розділі «Робота водія та автомобіля» вказаний пробіг автомобіля, показники спідометра: при виїзді з гаража та при поверненні до гаража, норма витрати пального, ідентифіковано автомобіль, вказано прізвища водіїв що є належним підтвердження використання Позивачем таких паливо-мастильних матеріалів у господарській діяльності та дає можливість встановити обсяги та порядок використання і списання паливо-мастильних матеріалів Позивачем. Зміст товарно-транспортних накладних, в свою чергу дає можливість встановити місце навантаження та розвантаження транспортних засобів, замовника, перевізника та інш.

Також в Акті перевірки вчинено запис, що ФОП ОСОБА_1 в 2017 році віднесено до витрат вартість запасних частин та ремонту автомобілів на загальну суму 51950,90, які не підтверджені Актами списання запасних частин, послуг.

З таким висновком суд не погоджується, оскільки матеріали справи, зокрема накладні, акти списання запчастин, а також характер витрат - придбання запасних частин, послуги шиномонтажу та балансування свідчать про зв`язок таких витрат з веденням господарської діяльності Позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи контролюючого органу про завищення позивачем суми витрат за 2015 - 2017 роки не відповідають вимогам законодавства та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому податкове повідомлення-рішення 19.10.2018 року № є необґрунтованим та безпідставним.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 19.10.2018 суд виходить з наступного.

Вказане податкове повідомлення-рішення базується на висновках контролюючого органу про те, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань встановлено їх заниження в сумі 2 214 680 грн. в т.ч. за серпень 2015 в сумі 20721 грн., за вересень 2015 в сумі 55740 грн., за жовтень 2015 в сумі 112841 грн., за листопад 2015 в сумі 107000 грн, за грудень 2015 в сумі 64505 грн., за серпень 2016 в сумі 157 грн., за вересень 2016 в сумі 60 грн., за жовтень 2016 в сумі 82 грн., за листопад 2016 в сумі 758 грн., за грудень 2016 в сумі 1 601 936 грн., за січень 2017 в сумі 439 грн., за вересень 2017 в сум 139 грн., за листопад 2017 в сумі 1343., за грудень 2017 в сумі 248961 грн. по операціях з придбання ПММ, які не використані в господарській діяльності та відсутні у залишку, а також по операціх з придбання автомобільних шин, послуг шиномонтажу та балансування.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Наявні в матеріалах справи податкові накладні виписані постачальниками дизельного пального для позивача містять всі необхідні обов`язкові реквізити. Зауважень до форми та змісту податкових накладних, виписаних постачальниками дизельного пального для ФОП ОСОБА_1 , в акті перевірки контролюючим органом не зазначено.

На підставі даних податкових накладних позивачем правомірно сформовано податковий кредит по отриманих позивачем від постачальників паливно-мастильних матеріалах і запасних частин та належним чином відображено в податкових деклараціях з ПДВ за відповідні періоди, що не заперечується відповідачем.

Оскільки матеріалами справи підтверджується використання ФОП ОСОБА_1 ПММ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку на підставі податкових накладних, належним чином оформлених, то є безпідставними доводи контролюючого органу про неправомірне віднесення позивачем такого податку до складу податкового кредиту у відповідних періодах.

Суд не приймає доводи відповідача про безпідставність віднесення до складу податкового кредиту по операціях з придбання газу скрапленого (автомобільного) в кількості 2017,19 л. на загальну суму 20033,13 в т.ч. ПДВ 3338,86 оскільки Позивачем надано до матерілів справи докази використання в господарській діяльності автомобіля ГАЗ, який споживає в т.ч. і газ.

Надаючи правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2018 №Ф- У на загальну суму 170 358,16 грн. та рішенню про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.10.2018р. суд дійшов наступних висновків.

В основу прийняття вказаних рішень покладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 1 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та донараховано сума єдиного внеску складає 170 358,16 грн., що призвело до застосування штрафних санкцій у розмірі, передбаченому п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI , що склало 32 468,17 грн. (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 ст. 25 Закону України №2464-VI визначено , що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

1) у разі ухилення від взяття на облік або несвоєчасного подання заяви про взяття на облік платниками єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

3) за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

5) за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

6) за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

7) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Ті самі дії, вчинені платником єдиного внеску, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом.

Підставою для донарахування позивачеві єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування на суму 170 358,16 грн. стало збільшення ФОП ОСОБА_1 значення чистого оподаткованого доходу за 2015 - 2017 роки.

Враховуючи встановлені обставини справи, зокрема щодо не обгрунтованості прийняття податкового повідомлення-рішення № від 19.10.2016 та відповідно правомірності формування позивачем витрат за 2015 - 2017 роки, вимога про сплату боргу (недоїмки) від від 19.10.2018р. № на загальну суму 170 358,16 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.10.2018р на суму 32 468,17 грн. є необґрунтованими.

В свою чергу, у відповідності до п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування військовим збором є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід для нарахування податку на доходи фізичних осіб.

Отже, нарахування та сплата військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних-осіб підприємців носить похідний характер від нарахування податку на доходу фізичних осіб, який підлягає до сплати фізичними-особами підприємцями. У разі визнання судом протиправним рішення контролюючого органу щодо донарахування до сплати фізичній особі-підприємцю сум податку на доходи фізичних осіб, протиправним слід визнати також ті рішення контролюючого органу, згідно з якими фізичній-особі підприємцю контролюючим органом були донараховані до сплати суми військового збору, єдиного внеску та штрафних санкцій за несплату військового збору і єдиного внеску, у зв`язку із донарахуванням сум податку на доходи фізичних осіб.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1. підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 9605,00 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 9605,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ФДС у Черкаській області від 19.10.2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ФДС у Черкаській області від 19.10.2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ФДС у Черкаській області від 19.10.2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ФДС у Черкаській області від 22.10.2018 року № .

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ФДС у Черкаській області від 19.10.2018 року № Ф-.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 9605 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.Г. Паламар

Повний текст рішення виготовлено 29.07.2019