Справа № 200/8041/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 р. Справа№200/8041/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Глазовій Т.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасувати рішення №86 від 26.04.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до якої просив суд визнання протиправним та скасувати рішення №86 від 26.04.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 07.03.2019 року №1779 та врахувати , в тому числі, але не обмежуючи, відомості про трудовий стаж, наявні в дублікаті трудової серії НОМЕР_1 від 10.10.2016 за період з 01.09.1976 по 19.09.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 березня 2019 р. він звернувся до відповідача із заявою (заява №1779) про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058) та надав необхідні документи.

Рішенням відповідача №86 від 26.04.2019р йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу роботи.

Зазначив, що ним до відповідача наданий комплект документів, в тому числі дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , заповнений 10.10.2016 року ТОВ «Марго Груп».

Із оскаржуваного Рішення відповідача вбачається «Трудова книжка заявника НОМЕР_2 відкрита 10.10.2016р. ТОВ «Марго Груп». Записи внесені до трудової книжки до дати її відкриття не можуть прийняті до уваги. Перевірити дані відображені в довідках про стаж роботи за періоди з 13.10.1979р. по 08.02.1982р.: з 03.08.1981р. по 19.10.1981р.: з 15.07.1983р. по 30.07.1984р.: з 31.07.1984р. по 17.10.1995р.: з 08.04,1996р. по 31.12.1998р. не представляється можливим, архіви підприємств розташовані на тимчасово непідконтрольній території».

Таким чином, страховий страж за підрахунками відповідача склав 22 роки, 08 місяців, 23 дні.

За даними позивача не враховано мінімум 14 років 5 місяців стажу.

Позивач зазначив, що відповідачем порушені строки та порядку опрацювання заяви про призначення пенсії, підтасовані документи, спотворене оцінювання наявного трудового стажу.

Звернув увагу суду на те обставину, що факт втрати трудової книжки у серпні 2014 року підтверджується Довідкою ДП «Шахта « ОСОБА_2 » від 28.11.2014 року В довідці вказано, що під час проведення бойових дій у серпні 2014 року у м.Моспине трапилося руйнування та займання будівлі АБК, пожежею була знищена майже уся наявні на території підприємства документація, пов`язана з виробничо-фінансовою діяльністю ДП «Шахта «Моспінська». Трудова книжка та особова картка ОСОБА_1 не зберіглися.

Однак, у позивача були наявні всі довідки отримані ним у 2004 році, що підтверджували факт його роботи на підприємствах, які зазначені у дублікаті трудової книжки.

Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови КМУ від 12 серпня 1993р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Дублікат трудової книжки в даному випадку не є виключенням з переліку документів, які можуть підтверджувати наявний трудовий стаж.

Позивач вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено його право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України, обмеження якого неможливе. Посилався на Рішення Конституційного Суду України, практику Європейського суду з прав людини, Міжнародного суду ООН.

Ухвалою від 01 липня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 26 липня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 липня 2019 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Зазначив, що трудова книжка заявника НОМЕР_2 відкрита 10.10.2016р. ТОВ «Марго Груп». Записи внесені до трудової книжки до дати її відкриття не можуть бути прийнятті до уваги.

Перевірити дані відображені в довідках про стаж роботи за періоди з 13.10.1979р. по 08.02.1982р.; з 03.08,1981р. по 19.10.1981р.; з 15.07.1983р. по 30.07.1984р.; з 31.07.1984р. по 17.10.1995 р., з 08.04.1996р. по 31.12.1998р. не представляється можливим , архіви підприємства розташовані на тимчасово непідконтрольній території. Стаж роботи за період з 01.01.1999р. по 19.09.2018 року зараховано до стажу роботи за даними, що містяться в єдиному реєстрі застрахованих осіб.

Страховий стаж ОСОБА_1 складає за даними відповідача 22 роки 8 місяців 23 дні, тому у задоволені позовних вимог повинно бути відмовлено до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на дату досягнення пенсійного віку.

Суд дослідивши матеріали справи, дослідивши докази встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.11.2016 року № 1411-40122 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

07.03.2019 року позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058) та надав необхідні документи.

Рішенням Відповідача №86 від 26.04.2019р. про відмову в призначенні пенсії позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

Як вбачається із тексту спірного рішення позивачем до відповідача було надано трудову книжку НОМЕР_2 , військовий квиток НОМЕР_5 від 03.05.1979р, диплом НОМЕР_7 , паспорт, ідентифікаційний код, данні персоніфікованого обліку, трудові договори з ФОП « ОСОБА_3 ».

Правовою підставою для відмови у призначенні пенсії, відповідачем визначено відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно вказаного рішення, при розрахунку стажу, відповідно наданих документів встановлено, що заявник має страховий стаж роботи 22 роки 8 місяців 23 дні, при тому, що страховий стаж повинен складати не менше 26 років.

Зазначено також, що для розрахунку страхового стажу не взято до уваги записи трудової книжки з наступних причин.

«Трудова книжка заявника …. відкрита 10.10.2016р. ТОВ «Марго Груп». ….Перевірити дані , відображені в довідках про стаж роботи за періоди з 13.10.1979р. по 08.02.1982р.; з 03.08.1981р. по 19.10.1981р.; з 15.07.1983р. по 30.07.1984р.; з 31.07.1984р. по 17.10.1995р.; з 08.04.1996р. по 31.12.1998р. не представляється можливим, архіви підприємств розташовані на тимчасово непідконтрольній теріторії. Стаж роботи за період з 01.01.1999р. по 19.09.2018 року зараховано до стажу роботи за даними, що містяться в єдиному реєстрі застрахованих осіб.»

Так, відповідно до Довідки, виданої державним підприємством «Шахта «Моспінська» б/н від 25.11.2014 року вбачається, що позивач дійсно працював на вищезазначеному підприємству з 06.06.2014 року по 24.11.2014 року заступником директора по матеріально - технічному забезпеченню та тендерним закупівлям і під час пожежі, яка виникла внаслідок руйнування та вогню під час бойових дій на території міста Моспіно знищена документація підприємства, трудова книжка та особова картка позивача не збереглись.

Дублікат трудової книжки НОМЕР_1 був виданий ТОВ «Марго Груп» 10.10.2016 року.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 7 жовтня 2009 року N 25-рп/2009«в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України)».

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Частиною 1 ст. 26 Закону України № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Частиною 2 цього ж Закону № 1058 встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як встановлено судом, для призначення пенсії позивачем надано дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п.п.5.1, п.п.5.2 п.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110 (далі Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях) вбачається, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а в разі ускладнення - в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

З правової точки зору дублікат - документ, ідентичний похідному, що має такі самі юридичні наслідки, як і оригінал. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості його використання з певних причин.

Отже, дублікат документа являє собою примірник цього самого документа з рівнозначною останньому юридичною силою.

Як встановлено судом під час розгляду справи, згідно відомостей дублікату трудової книжки від 10.10.2016 року, які не враховані (повністю або частково) відповідачем, ОСОБА_1 у спірний період часу працював:

- з 13.10.1979 р. по 08.02.1982р.- служба на посаді молодшого начальницького складу УПО УВС Донецького облвиконкому;

- з 03.08.1981 р. по 19.10.1981р.- інженер відділу постачання ВАТ «Донецькелектроопторг»;

- з 15.07.1983 р. по 30.07.1984 р. - начальник відділу постачання СУ № 226 «Теплобуд»;

- з 31.09.1984 р. по 17.10.1995 р. - інженер відділу постачання ДП Шахтоуправління «Червона Зірка»;

- з 08.04.1996 р. по 14.06.2004 р. - провідний економіст відділу з вивчення зайнятості населення та працевлаштування трудящих ДУ «Укрвуглереструктуризація», начальник відділу матеріально- технічного постачання та транспорту, начальник відділу матеріально- технічного забезпечення, автотранспорту та постачання вугілля.

Суд зауважує, що дублікат трудової книжки позивача містить всі необхідні записи, як то, дати прийняття та звільнення з роботи, найменування підприємств, де працював працівник, (відділ) і посада, з зазначенням документа на підставі якого внесений запис по кожному періоду роботи (робота), на яку було прийнято працівника.

Суд зауважує, що позивачу не може бути поставлено у вину настання форс - мажорних обставин внаслідок проведення бойових дій на території м. Донецьк та знищення оригіналу трудової книжки внаслідок пожежі.

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.(п 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637).

Тобто, діючим законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед іншими відомостями, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стаж, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що записи дубліката трудової книжки позивача містять всю необхідну інформацію, для врахування спірного періоду роботи позивача в трудовий стаж.

Дублікат трудової книжки позивача містить всю необхідну інформацію, для урахування періодів роботи позивача у спірний період до трудового стажу, а той факт, що дублікат виданий 10.10.2016 року до уваги судом не приймається, оскільки дублікат трудової книжки складений ТОВ «Марго Груп» на підставі первинних документів, в тому числі і довідок підприємств, де працював позивача, а саме: Довідка ГУ МВС України в Донецькій області від 28.09.2004р. №1213/4033, Довідка ВАТ «Донецькелектрооптторг» від 22.09.2004р. №45, Довідка СУ №226 «Теплобуд» від 10.06.2004р. №65, Довідка ДП Шахтоуправління «Червона Зірка» №12/1993 від 01.07.2004р., Довідка б/н б/д ДК «Укрвуглереструктуризація» та форма ОК-5, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 3 ст. 44 Закону України №1058 та п. 4.2 Порядку №22-1 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

При цьому суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку з проведенням АТО та неможливістю проведенням перевірки періодів роботи, оскільки підприємства розташовані на тимчасово окуповані території України).

Тому пенсійним органом безпідставно не включено позивачу спірні періоди роботи для призначення його пенсії.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З врахуванням наведених обставин та норм чинного законодавства, судом було встановлено, що стаж роботи позивача (за спірний період часу) визначений у його трудовій книжці підлягає зарахуванню до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії у відповідності до ст. 26 Закону 1058.

Окрім суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а (2/175/97/16) міститься правовий висновок про те, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних(надуманих) підстав.

З урахуванням викладеного, наявні усі підстави для зарахування позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до ст.ст. З, 8. 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до 4.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 200071, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz V. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128. ECHR 2004-ХІІ, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler V. Italy), п. 119).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, n. 58, ECHR 2002- VIII).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. The Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення від 26.04.2019 року №86 про відмову в призначені пенсії є таким, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, підлягає задоволенню як похідна, позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

Відповідно до приписів ст.ст.9,77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасувати рішення № 86 від 26.04.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 07.03.2019 року №1779 та врахувати , в тому числі, але не обмежуючи, відомості про трудовий стаж, наявні в дублікаті трудової серії НОМЕР_1 від 10.10.2016 за період з 01.09.1976 по 19.09.2018 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 86 від 26.04.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" у зв`язку із недостатністю страхового стажу роботи.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.03.2019 року №1779 з урахуванням висновків суду.

Повний текст рішення складено та підписано 29 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко