Справа № 826/1088/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2019 року № 826/1088/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.12.2015р.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач або ДПІ у Деснянському районі м. Києва), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі - третя особа або ТОВ "ОТП Факторинг Україна") про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.12.2015р.

Ухвалою суду від 30.01.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між нею та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" 27.04.2006 укладено кредитний договір № CNL-007/444/2006 (далі - кредитний договір), відповідно до якого позивач отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 198 019,00 доларів США.

18.06.2014 між позивачем та ТОВ "ОТП Факторинг Україна", яке є правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна" за кредитним договором, укладено Додатковий договір № 4 до кредитного договору, відповідно до якого позивач зобов`язувалася до 18.06.2014 погасити боргові зобов`язання, які виникли внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору в розмірі 800 000,00 гривень, що станом на 18.06 2014 за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленим Національним банком України становив 68 024,64 долара США. У свою чергу, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" зобов`язалось здійснити анулювання (прощення) решти боргу в розмірі 1 009 441, 83 грн., що станом на 18.06 2014 за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленим Національним банком України, становив 85 833,65 доларів США. Умови Додаткового договору № 4 до кредитного договору виконані сторонами в повному обсязі.

В подальшому відповідачем за наслідками проведеної документальної перевірки визначено позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 171 361,51 грн. у зв`язку з отриманням доходу у вигляді прощеного боргу та прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.12.2015 № на суму 214 201,88 грн., у тому числі: 171 361,51 грн. податку на доходи фізичних осіб та 42 840,37 грн. штрафних санкцій.

Позивач вважає зазначене повідомлення-рішення протиправним, оскільки, на її думку, відповідач всупереч положенням підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) безпідставно відніс суму прощеного боргу до оподатковуваного доходу позивача, оскільки жодного додаткового блага вона не отримувала.

20.02.2018 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, направлений на адресу суду поштою, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з тим, що за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 в частині отримання доходу у вигляді сум анульованого (прощеного) кредитором боргу (як додаткове благо) від ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та сплати податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік встановлено, що позивач за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 отримала та не задекларувала і не сплатила дохід в сумі 1 009 441, 83 грн., чим порушила вимоги п.49.1, п. 49.2 ст. 49, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 та п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідно до чинного законодавства та відповідає вимогам ПК України і не підлягає скасуванню.

Позивач у відповіді на відзив, який надійшов до суду 03.03.2018, не погодилась з позицією відповідача та зазначила, що відповідачем не з`ясовано складових частин анульованого боргу, а саме: чи включає сума прощеного боргу відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. На думку позивача визначальною ознакою доходу платника податку, у тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу, натомість, проценти, нараховані за користування кредитом, та пеня, що були анульовані кредитором, не є доходом платника податків в розумінні підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

19.03.2018 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він, також, посилаючись на підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, зазначив, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Отже, на думку відповідача, позивач повинен був задекларувати дохід у вигляді всієї суми анульованого боргу та сплати із цієї суми податок на доходи фізичних осіб. Посилаючись на правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену при розгляді 15.05.2017 справи № К/800/1692/16, вказував, що при списанні заборгованості у вигляді тіла кредиту особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів в силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом, а тому анульована заборгованість за тілом кредиту підлягає оподаткуванню. На думку відповідача, підлягає оподаткуванню і прощена сума заборгованості за нарахованими процентами та штрафними санкціями, на підтвердження чого послався на рішення ВАСУ від 12.03.2015 у справі № К/800/62063/14.

Третя особа про розгляд Окружним адміністративним судом міста Києва справи № 826/1088/18 повідомлена належним чином, своїм правом щодо подання до суду письмових пояснень по суті спору не скористалася, тому розгляд справи здійснюється на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

27.04.2006 між позивачем та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", в подальшому змінено назву на Закрите акціонерне товариство "ОТП Банк" (на сьогоднішній день - Акціонерне товариство "ОТП Банк") (далі - банк), укладено кредитний договір № CNL-007/4444/2006 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти у сумі 198 019,00 доларів США на споживчі цілі строком до 27.04.2016, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 14% річних.

В подальшому додатковим договором № 1 від 27.05.2009 та додатковим договором № 2 від 14.10.2009 до кредитного договору вносилися зміни щодо розміру процентної ставки та порядку нарахування процентів, а також проводилась реструктуризація заборгованості шляхом надання позивачу додаткових траншів з метою погашення прострочених процентів.

18.03.2011 відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю укладеного між банком та товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (третя особа) до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором.

Наведені обставини визнаються учасниками справи, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

18.06.2014 між третьою особою та позивачем укладено Додатковий договір № 3 до кредитного договору (копію якого відповідачем додано до відзиву на позов), згідно з умовами якого позивач зобов`язувалася до 18.06.2014 погасити боргові зобов`язання, які виникли внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, в розмірі 800 000,00 гривень, що станом на 18.06 2014 за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленим Національним банком України, становив 68 024,64 долара США. У свою чергу, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" зобов`язалось здійснити анулювання (прощення) решти боргу в розмірі 1 009 441, 83 грн., що станом на 18.06 2014 за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленим Національним банком України, становив 85 833,65 доларів США.

Пунктом 3.4. Додаткового договору № 3 встановлено, що підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Додатковий договір № 3 до кредитного договору сторонами виконано у повному обсязі. Платіжним дорученням № 3 від 18.06.2014 позивачем на користь третьої особи перераховано 800 000,00 гривень.

ДПІ у Печерському районі ДФС у м. Києві листом від 10.07.2015 № 2228/7/26-55-17-04, адресованим начальникам державних податкових інспекцій ГУ ДФС управління доходів і зборів з фізичних осіб, повідомила, що в ході відпрацювання даних форми 1-ДФ "Про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб" за 2014 рік виявлені виплати доходів у вигляді додаткового блага (ознака 126) громадянці ОСОБА_1 , яка за даними ВАДР ГУ ДМС України в м. Києві зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (Деснянський район ).

Відповідно до листа третьої особи від 15.09.2015 № 2032 на адресу ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за наслідками виконання Додаткового договору № 3 від 18.06.2014 до кредитного договору та анулювання боргу позивача подало до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва форму 1-ДФ, в якій відобразило нарахований дохід позивача.

ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві на підставі наказу в.о. начальника ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.10.2015 № 1169 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків та зборів до бюджету платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 з питань отримання доходу у вигляді прощення заборгованості (як додаткове благо) від ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у сумі 1 009 441,83 грн. у 2014 році та сплати податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт № 59049/26-52-17-01 від 30.10.2015 (далі - акт).

Відповідно до акту перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 14.1.47, п.п. 14.1.56 п.14.1 ст. 14, п.п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 179.1, п.179.7 ст. 179, п.п. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164, п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, оскільки позивачем не задекларовано дохід, отриманий платником податків як додаткове благо від ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в сумі 1 009 441,83 грн., не нараховано та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 171 361,51 грн. у встановлених розмірі та строки.

Зважаючи на вказане, за результати перевірки позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб - 171 361,51 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за вказаним платежем за податковим зобов`язанням на 171 361,51 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 42 840,37 грн., що підтверджується податковим повідомлення-рішенням від 11.12.2015 № , яке винесено ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням позивач звернулася з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Отже, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо наявності або відсутності підстав для збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді прощеної (анульованої) суми боргу за договором споживчого кредиту. Позивач вважає помилковим віднесення суми анульованого (прощеного) боргу до її доходів у вигляді додаткового блага, і тому безпідставними вимоги відповідача щодо необхідності декларування зазначеної суми та нарахування і сплати з неї податку на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналіз наведеної норми дозволяє прийти до висновку, що склад цього податкового правопорушення наявний за сукупності умов: анулювання (прощення) основної суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності; належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу; включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; встановлення розміру отриманого позивачем додаткового блага.

Отже, припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов`язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов`язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто «тіло» кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) кредитором, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, неустойка (штраф, пеня), які нараховані за порушення виконання основного зобов`язання, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, а також у разі прощення неустойки (штрафу, пені), - відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

На момент виникнення спірних правовідносин (винесення оскаржуваного повідомлення-рішення) законодавцем вже була усунута існуюча до цього неточність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді саме основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, а не всієї суми, включно з процентами та штрафними санкціями.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку.

Тому база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах від 01.03.2016 №К/800/5293/15, від 31.05.2016 №К/800/63798/14, від 28.02.2017 №К/800/8352/16, від 25.10.2017 №К/800/19863/17.

З огляду на це суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності оподаткування суми прощеного боргу за відсотками та штрафними санкціями, а також не бере до уваги ухвалу ВАСУ від 12.03.2015 у справі № К/800/62063/14, оскільки, предметом розгляду в наведеній справі були спірні правовідносини, що виникли до введення в дію Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII.

Крім того, Законом України № 321-VIII від 09.04.2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", який набрав чинності 07.05.2015 року (тобто був чинним на момент винесення оскаржуваного повідомлення-рішення) внесено зміни до норм Податкового кодексу України, а саме: пп. 165.1.55 п. 165.1 ст.165 ПК України (доходи, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку), доповнено абзацом другим такого змісту: "сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності".

Отже, аналіз спірних правовідносин і їх нормативного регулювання свідчить про те, що до предмету доказування цієї категорії адміністративних спорів віднесено встановлення правового статусу і особливо складу прощених кредитором сум, а також встановлення факту дотримання кредитором умов щодо належного повідомлення боржника (в тому числі шляхом укладання відповідного договору про прощення (анулювання) боргу) та щодо включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Лише за дотримання цих умов боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації, в іншому випадку - кредитор виступає в ролі податкового агента щодо доходів, визначених підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи не вбачається, що третьою особою було анульовано (списано) саме кредит або ж тіло кредиту, а не нараховані проценти та/або штрафні санкції.

Лише зазначення в пункті 3.4. додаткового договору № 3 про необхідність для позивача відобразити суму прощеного боргу у річній податковій декларації, не свідчить про дотримання кредитором умов, передбачених абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

У свою чергу відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" списало саме основну суму заборгованості за кредитом, а докази зазначених обставин не були покладені в основу оскаржуваного повідомлення-рішення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Зважаючи на вказане, суд зазначає, що із наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що у відповідача відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення та застосування до позивача відповідальності за отримання додаткового блага, адже жодного блага в грошовій сумі або іншій матеріальній цінності позивачем не отримано.

Таким чином, визначення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб є протиправним, а податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.12.2015 № порушує права позивача у сфері оподаткування та підлягає скасуванню.

Тому суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.12.2015 № .

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на наявність в матеріалах справи квитанції № PN22 від 29.01.2018 року, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 2 142,02 грн., суд ухвалює, присудити зазначену суму на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11.12.2015 № .

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 142 (дві тисячі сто сорок дві) гривні 02 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

Відповідач: Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ідентифікаційний код юридичної особи в , 02217, м. Київ, вул. Закревського, 41);

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (ідентифікаційний код юридичної особи в , м. Київ, вул. Фізкультури, 28-д, 03150).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Амельохін