Справа № 2а/2470/2302/12
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/2470/2302/12

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засновника товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2012 року ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Кіцманської МДПІ, в якому з урахуванням змінених позовних вимог просило скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 07.08.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1708359,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 115851,00 грн.;

- від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на прибуток підприємств у сумі 288605,25 грн.;

- від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1974351,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 387553,00 грн.;

- від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 39155,29 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 10288,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог товариство зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Неправильне застосування Кіцманською МДПІ норм податкового законодавства під час визначення йому грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємства, податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб є підставою для скасування оскаржуваних податкових рішень.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.05.2013 року позов задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області від 07.08.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1708359,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 115851,00 грн; скасовано податкове повідомлення-рішення Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про застосування штрафних (фінансових) санкції з податку на прибуток підприємств у сумі 288605,25 грн.; скасовано податкове повідомлення-рішення Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1974351,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 387553,00 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013 року апеляційну скаргу Кіцманської об`єднаної державної податкової інспекції Чернівецької області державної податкової служби задоволено повністю. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" до Кіцманської об`єднаної державної податкової інспекції Чернівецької області про скасування податкових повідомлень-рішень скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" відмовлено.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" (59343, Чернівецька область, Кіцманський район, с. Мамаївці, вул. Кіцманська, 44, ідентифікаційний код 32898324) зареєстроване Кіцманською районною державною адміністрацією Чернівецької області 26.05.2004 р. як юридична особа та взяте на податковий облік в органах державної податкової інспекції у Кіцманському районі 09.06.2004 р. за № 24 (Т.1 а.с. 152, 154, Т.2. а.с. 25 - 26, 27 - 28).

17.04.2008 р. ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" уклало договір оренди з Кіцманською районною державною адміністрацією, на умовах якого прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 7,2366 га (з них забудовані землі - 1,8086 га, під теплицями - 5,4280 га) для обслуговування господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Кіцманській, 44 в адміністративних межах Мамаївської сільської ради (за межами населеного пункту), в межах та розмірах, зазначених у кадастровому плані (Т.2 а.с. 69-74).

Вказаний договір зареєстровано у Кіцманському кущовому реєстраційному офісі Чернівецької регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.06.2008 р. за № 07 (Т.2 а.с. 74).

На підставі акту прийому-передачі земельної ділянки від 17.05.2008 р., позивач прийняв в оренду земельну ділянку площею 7,2366 га для обслуговування господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Кіцманській, 44 в адміністративних межах Мамаївської сільської ради, в межах та розмірах зазначених у кадастровому плані (Т.2 а.с. 76, 77-79).

Відповідно до свідоцтва від 01.01.2009 р. № 100191276, позивач зареєстрований як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01.04.2009 р. по 31.03.2012 р. (Т.2 а.с. 87).

На підставі поданих документів на підтвердження статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, ДПІ у Кіцманському районі видала позивачу довідки про те, що він є платником фіксованого сільськогосподарського податку в 2011 р. та 2012 р. (Т.1 а.с. 143, 144).

Основними видами діяльності позивача за КВЕД є: овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників; оптова торгівля фруктами та овочами; роздрібна торгівля фруктами та овочами, включаючи картоплю (Т.1 а.с. 143-151, 153).

Відповідно до договору суборенди від 05.01.2011 р., укладеного між ПП "Пектораль" (орендар) та ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" (суборендар), останній прийняв в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) загальною площею 3755,51 га, які знаходяться на території Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області терміном до 31.12.2013 р. (Т.3 а.с. 14 - 16).

Також між ПП "Пектораль" та ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" 05.01.2011 р. укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого сторони домовились здійснювати спільну діяльність із вирощування сільськогосподарської продукції на площах, місцезнаходження яких визначається в додатку № 1 (Т.1 а.с. 130-131, Т.3 а.с. 1).

ПП "Пектораль" згідно свідоцтва № 100187267 , зареєстрований як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01.01.2009 р., а згідно довідок виданих Нікопольською об`єднаною ДПІ присвоєно статус платника фіксованого сільськогосподарського податку на 2011 р. та 2012 р. (Т. 2 а.с. 88, 111, 112).

Згідно з додатком № 1 до договору спільної діяльності від 05.01.2011 р. "Виробнича програма розміщення полів" передбачено наступні посіви: озима пшениця - 1281 га; озимий ячмінь - 200 га; озимий ріпак - 42,51 га; ярий ячмінь - 653 га; кукурудза на зерно - 315 га; соняшник - 1183 га; редиска - 17 га; соргове зерно - 64 га (Т.3 а.с. 1).

Відповідно до договору оренди цілісного майнового комплексу № 3 від 01.04.2011 р., позивач прийняв в тимчасове платне користування до 30.03.2012 р. цілісний майновий комплекс, перелік якого визначено актом приймання-передачі. Згідно акту приймання-передачі майна, передбачалася передача майна на загальну суму 40473910,54 грн. (Т.1 а.с. 132-133, 134-142).

Судовим розглядом встановлено, що позивач здійснював декларування нарахованої орендної плати за земельні ділянки відповідно до податкових декларацій орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011-2012 р. р. Так, загальна сума нарахованої орендної плати за земельну ділянку площею 7,2366 га, з них під теплицями - 5,4280 га за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2012 р. становить 34718,59 грн. (Т.5 а.с.37).

Відповідно до розрахунків частки сільськогосподарського виробництва, поданих позивачем до Кіцманської МДПІ, за 2011 р. № 1856 від 31.01.2011 р. частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік склала 100 %, за 2012 р. № від 21.01.2012 р. частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік склала 98,2 % (Т.1 а.с. 17, Т.2 а.с. 82-83, 85-86).

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 06/01-2013 від 28.03.2013 р., в 2010-2011 р. та 1 кварталі 2012 р. позивач мав частку реалізації продукції сільськогосподарського виробництва, що перевищує 75 відсотків.

Як вбачається із матеріалів справи, Кіцманською МДПІ було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 31.03.2012 р., за результатами якої 23.07.2012 р. складено акт № 1093/30/2200/32898324 (Т.1 а.с. 13-106, Т. 2 а.с. 55, 61, 62, 63, 64). На підставі висновків акту та за результатами розгляду заперечення на акт, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 07.08.2012 р. За наслідками їх адміністративного оскарження ДПС в Чернівецькій області 06.09.2012 р. (вих. № 4464/10/10-208) винесло рішення, на підставі якого 18.09.2013 р. відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток підприємств у сумі 288605,25 грн.; від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1974351,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 387553,00 грн.; від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 39155,29 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 10288,20 грн. (Т.1 а.с. 184-186).

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що висновок органу державної податкової служби є необґрунтований, позивачем дотримано вимоги щодо мінімального обсягу частки сільськогосподарського товаровиробництва, а також умови перебування на фіксованому сільськогосподарському податку у період, що перевірявся.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, виходив з того, що ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" після укладення договору про спільну діяльність та під час здійснення діяльності в рамках договору про спільну діяльність, як особа уповноважена вести облік результатів такої діяльності зазначеним договором, повинно було зареєструватися платником ПДВ та, відповідно подавати до органу ДПС окрему податкову декларацію з ПДВ у доповнення до податкової декларації за результатами власної діяльності, виписувати податкові накладні окремо на спільну діяльність та окремо на діяльність, пов`язану з власним виробництвом.

ІІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ ЗАЯВИ

У травні 2019 року засновник товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" ОСОБА_1 звернулася до Сьомого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №2а/2470/2302/12 за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року директора ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" ОСОБА_2 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Підставою для обвинувачення ОСОБА_2 слугував акт податкової перевірки, за висновками якого були винесені податковим органом спірні податкові повідомлення-рішення.

На думку заявника, зазначена обставина є істотною нововиявленою обставиною у даній адміністративній справі та підставою для скасування постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами та ухвалення нового рішення, яким слід залишити в силі постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2013 року.

Відповідач подав заперечення на заяву про перегляд постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №2а/2470/2302/12 за нововиявленими обставинами, вважає безпідставними наведені заявником підстави та просить відмовити в її задоволенні, залишивши в силі постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Згідно зі ст.362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

В силу приписів частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 364 КАС України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення.

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові № 7 від 22.05.2015 "Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" зазначив, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви засновника товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" ОСОБА_1 про перегляд постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі № 2а/2470/2302/12 за нововиявленими обставинами, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, що має істотне значення для вирішення даної конкретної справи, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом та через об`єктивні причини не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду. Водночас, якби цей факт був відомий суду до вирішення справи, він обов`язково вплинув би на остаточні висновки суду таким чином, що суд, вірогідно, виніс би інше рішення.

"Істотність" обставин означає те, що якби суд її міг урахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку "не були і не могли бути відомі особи" потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2004 "Праведная проти Росії", процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Слід зазначити, що нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення.

Звертаючись із заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, заявником зазначено, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року директора ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" ОСОБА_2 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що займаючи згідно наказу від 01,07.2004р. № 1 посаду директора та відповідно йо наказу від 12.07.201 Ip. № 07/11 посаду генерального директора ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" (юридична адреса: с.Мамаївці. вул. Кіцманська. 44), протягом 2011- 2012 років, діючи умисно, шляхом неподання окремих декларацій з ПДВ та прибутку підприємства згідно договору про спільну діяльність, в порушення п. 135.1, п. 135.2 ст.135, п. 137.1 ст.137, пп. 138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст. 138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року' № 2755-11. ухилився від сплати податку на прибуток на суму 1 708 359 гривень, та в порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, ухилився від сплати податку на додану вартість на суму 1 974 351 гривень, а всього податків на загальну суму 3 682 710 гривень.

Суди прийшли до висновку про відсутність доказів винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, в обґрунтування своєї позиції навівши роз`яснення Вищого адміністративного суду України у Листі від 28.12.2012 року №2614/12/13-12, згідно яких в разі недотримання вимог щодо оформлення земельних ділянок, які використовуються при виробництві сільськогосподарських товарів, відсутні підстави для застосування до особи загальних правил оподаткування податком на додану вартість, оскільки це є порушенням земельного законодавства, а порушення платниками норм іншого законодавства, дотримання якого не контролюється органами державної податкової служби, не можуть бути підставою для застосування відповідальності, передбаченої нормами Податкового кодексу України. За таких обставин, відсутність належного оформлення земельних ділянок, зокрема, відсутність державної реєстрації відповідних договорів оренди, не є підставою для звільнення платника фіксованого сільськогосподарського податку від нарахування податку з площі всіх ділянок, що перебувають у його користуванні.

Таким чином, фіксований сільськогосподарський податок сплачується з усіх земель, що фактично використовуються платником цього податку для виробництва сільськогосподарської продукції.

Під час розгляду означеної кримінальної справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що протягом 2010-2012 років ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" займалося виробництвом сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, що знаходиться у Нікопольському районі Дніпропетровської області, яка перебувала у його користуванні згідно договору суборенди, укладеного між ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" та ПП "Пектораль". Вказаний договір не був зареєстрований у встановленому порядку, однак така діяльність фактично здійснювалась.

При винесенні вироку також враховано, що ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" та ПП "Пектораль" з 2012 року не втратили статус платників фіксованого сільськогосподарського податку. ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" та ПП "Пектораль" діяли в межах діючого законодавства, у пільговому режимі, який діяв для платників фіксованого сільськогосподарського податку до 2014 року, а укладення договору про спільну діяльність та договору суборенди не перешкоджало підприємствам перебувати у такому статусі.

Під час судового розгляду було ретельно перевірено та надано належної оцінки доказам по справі, а саме - показам свідків, у т.ч. голови Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, якою було підписано Лист № 263 від 05.07.2012, досліджено ряд письмових доказів, у тому числі і акт планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 31.03.2012 р. від 23.07.2012 р. за № 1093/30/2200/32898324, висновків експертів та не взято до уваги докази сторони обвинувачення.

Отже, вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, встановлено невинність особи - директора ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" та відсутність в спірних правовідносинах складу злочину.

За ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зазначені вище обставини, на думку суду, є істотними, тому наявні підстави для перегляду постанови Вінницького апеляційного адміністративного у справі №2а/2470/2302/12 від 27.08.2013.

Крім того, зазначеним вироком та ухвалою суду констатовано, що в діях ОСОБА_2 відсутня як об`єктивна сторона вказаного злочину так і його суб`єктивна сторона. Цим же вироком фактично встановлено фальшивість та недостовірність такого письмового доказу як акт перевірки № 1093/30/2200/32898324 від 23.07.2012 року, який ліг в основу висновків суду апеляційної інстанції у постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №2а/2470/2302/12 та інших письмових доказів, зібраних в ході перевірки.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням з урахуванням згаданих нововиявлених обставин суд вважає за необхідне вказати наступне.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень слугував висновок податкового органу, викладений в акті перевірки від 23.07.2012р. №1093/30/2200/32898324 про те, що позивач не мав законних підстав для отримання статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку за 2011-2012 р.р., а тому був зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування.

Відповідно до п. 301.1 ст. 301 цього Кодексу платниками фіксованого сільськогосподарського податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі виробленої власно сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, об`єктом оподаткування фіксованим сільськогосподарським податком згідно з п. 302.1 ст. 302 ПК України є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що кваліфікаційною вимогою для особи, яка претендує на набуття статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, є частка сільськогосподарського товаровиробництва, яка повинна перевищувати 75 відсотків загального обсягу доходу суб`єкта господарювання.

Порядок набуття та підтвердження статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку встановлено ст. 308 ПК України. Зокрема, для набуття або підтвердження статусу платника цього податку особа має подавати щороку до 20 лютого поточного року:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - органу державної податкової служби за місцем розташування такої земельної ділянки;

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - органам державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики;

- відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - органам державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Згідно п. 308.3 ПК України, за результатами розгляду поданих документів, органом державної податкової служби за місцезнаходженням такого платника (місцем перебування на податковому обліку) протягом 10 робочих днів з дати подання сільськогосподарським товаровиробником податкової декларації або заяви видається довідка про набуття або підтвердження статусу платника податку.

Відповідно до приписів п. 308.4 ст. 308 ПК України сільськогосподарська продукція для цілей визначення частки сільськогосподарського товаровиробництва поділяється на чотири види: 1) продукція рослинництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, а також продукції рибництва, виловленої (зібраної), розведеної, вирощеної у внутрішніх водоймах (озерах, ставках і водосховищах), та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях; 2) продукція рослинництва на закритому ґрунті та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях; 3) продукція тваринництва і птахівництва та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях; 4) продукція, що вироблена із сировини власного виробництва на давальницьких умовах, незалежно від територіального розміщення переробного підприємства.

При цьому віднесення сільськогосподарської продукції до кожного з наведених видів пов`язане як із властивостями цієї продукції (як-от продукція рослинництва чи тваринництва), так і з певними вимогами щодо способу створення такої продукції. Зокрема, продукція рослинництва може бути вироблена (вирощена) на сільськогосподарських угіддях. При цьому передбачається, що відповідні угіддя знаходяться у власності чи користуванні особи.

Для цілей розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва враховуються доходи від реалізації продукції рослинництва, яка вироблена (вирощена) на угіддях, що належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування.

За змістом наведених норм ПК України, для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку землі, що використовуються сільськогосподарським товаровиробником для виробництва продукції рослинництва, повинні знаходитися у власності чи користуванні такого виробника.

Водночас ПК України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Отже, за таких обставин будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

З урахуванням наведених норм права та обставин справи колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач в 2010-2011 р.р. та в І кварталі 2012 р. мав власні земельні ділянки та земельні ділянки надані в користування ПП "Пектораль", а також виробничі потужності, надані в оренду.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV ПК України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

Відповідно, така продукція повинна враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва у розмірі 75 відсотків, необхідної для набуття та підтвердження особою статусу платника сільськогосподарського товаровиробника. За таких обставин відсутні будь-які підстави для розмежування сільськогосподарської продукції на ту, що отримана на належно оформлених земельних ділянках, право оренди яких зареєстровано, та на ту, що вирощена на ділянках, оренда чи інше право користування якими оформлені з недоліками.

Перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку є правомірним, якщо при цьому дотримано критерій щодо мінімального обсягу частки сільськогосподарського товаровиробництва, встановлений ст. 301 ПК України.

Згідно п. 308.6 ст. 308 ПК України реєстрація сільськогосподарського товаровиробника платником податку скасовується:

п.п. 308.6.1. у разі подання платником податку письмової заяви щодо добровільного зняття з такої реєстрації; п.п. 308.6.2. за рішенням органу державної податкової служби:

а) якщо такий платник податку ліквідується, у тому числі шляхом злиття, приєднання або перетворення;

б) у разі встановлення за результатами документальної перевірки недотримання платником податку положень статті 301 цієї глави. При цьому такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування починаючи з наступного місяця після місяця, у якому було встановлено таке порушення.

Протягом 2010-2012 р.р. позивач не подавав письмової заяви щодо добровільного зняття з реєстрації платника фіксованого сільськогосподарського податку та відповідач не приймав рішення про скасування реєстрації ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" як платника сільськогосподарського податку.

Відтак висновки податкового органу щодо відсутності у позивача статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку є необґрунтованими.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що за загальним правилом встановленим п. 64.6 ст. 64 ПК України на обліку в органах державної податкової служби повинні перебувати угоди про розподіл продукції, договори управління майном (крім договорів щодо операцій, визначених у підпункті 153.13.10 пункту 153.13 статті 153 або у другому реченні абзацу другого підпункту 5 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені цим Кодексом.

Згідно абз.2 п. 64.6 цієї статті Кодексу, в органах державної податкової служби не обліковуються договори про спільну діяльність, на які не поширюються особливості податкового обліку та оподаткування спільної діяльності, визначені цим Кодексом. Кожен учасник таких договорів перебуває на обліку в органах державної податкової служби та виконує обов`язки платника податків самостійно.

Оподаткування спільної діяльності на території України без створення юридичної особи здійснюється відповідно до п. 153.14 ст. 153 ПК України. Вказані положення ст. 153 КАС України містяться в розділі ІІІ ПК України, який визначає порядок обчислення і сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п.п. 153.14.2 п. 153.14 ст. 153 ПК України облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку на прибуток, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач не здійснював окремо облік вкладів та результатів спільної діяльності з ПП "Пектораль", оскільки умовами договору про спільну діяльність на нього не було поставлено такого обов`язку. Разом з тим, як вбачається із висновку судово-економічної експертизи № 06/01-2013 від 28.03.2013 р., за даними бухгалтерського обліку ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" підтверджується нарахування прибутку від сумісної діяльності у сумі 1275073,22 грн. (Т.5 а.с. 45).

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.08.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1708359,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 115851,00 грн., а також від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на прибуток підприємств у сумі 288605,25 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності та скасування податкового - повідомлення від 18.09.2012 р. № про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1974351,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції на суму 387553,00 грн зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 209.1 цієї статті Кодексу резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (п. 209.1 ст. 209 ПК України).

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (п. 209.6 ст. 209 ПК України).

Як зазначалося вище, позивач в 2011 р. та 2012 р. був платником фіксованого сільськогосподарського податку, що підтверджується виданими довідками ДПІ у Кіцманському районі та відповідно до свідоцтва від 01.01.2009 р. № 100191276, зареєстрований як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01.04.2009 р. по 31.03.2012 р.

Відповідно до поданих декларацій (спецрежим оподаткування у сфері сільського господарства) позивачем задекларовано у 2011 р. 1404051,00 грн. ПДВ, а в 2012 р. - 570300,00 грн. Загальна сума податку на додану вартість, яка задекларована позивачем за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2012 р. склала 1974351,00 грн. (Т.5 а.с. 57).

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 06/01-2013 від 28.03.2013 р., в 2010-2011 р. та 1 кварталі 2012 р. позивач мав частку реалізації продукції сільськогосподарського виробництва, що перевищує 75 відсотків.

Відповідно до п. 209.11 ст. 209 ПК України, якщо суб`єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то: а) на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов`язане визначити податкове зобов`язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку; б) орган державної податкової служби виключає таке підприємство з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування та може повторно включити його до такого реєстру після закінчення наступних 12 послідовних звітних податкових періодів за наявності підстав, визначених цією статтею; в) таке підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення.

Отже, позбавлення суб`єкта спеціального режиму оподаткування здійснюється тільки у випадку, коли такий суб`єкт поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, з переведенням на оподаткування на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення.

Оскільки частка реалізації продукції сільськогосподарського виробництва позивача перевищувала 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених ним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для переведення позивача на загальну систему оподаткування податком на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2008 р. ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" уклало договір оренди з Кіцманською районною державною адміністрацією на умовах якого прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 7,2366 га (з них забудовані землі - 1,8086 га, під теплицями - 5,4280 га) для обслуговування господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Кіцманській, 44 в адміністративних межах Мамаївської сільської ради (за межами населеного пункту), в межах та розмірах, зазначених у кадастровому плані (Т.2 а.с. 69-74).

Вказаний договір зареєстровано у Кіцманському кущовому реєстраційному офісі Чернівецької регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.06.2008 р. за № 07 (Т.2 а.с. 74).

На підставі акту прийому-передачі земельної ділянки від 17.05.2008 р., позивач прийняв в оренду земельну ділянку площею 7,2366 га для обслуговування господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Кіцманській, 44 в адміністративних межах Мамаївської сільської ради, в межах та розмірах зазначених у кадастровому плані (Т.2 а.с. 76, 77-79).

На підставі поданих документів на підтвердження статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, ДПІ у Кіцманському районі видала позивачу довідки про те, що він є платником фіксованого сільськогосподарського податку в 2011 р. та 2012 р. (Т.1 а.с. 143, 144).

Також судовим розглядом встановлено, що позивач здійснював декларування нарахованої орендної плати за земельні ділянки відповідно до податкових декларацій орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011-2012 р. р. Так, загальна сума нарахованої орендної плати за земельну ділянку площею 7,2366 га, з них під теплицями - 5,4280 га за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2012 р. становить 34718,59 грн. (Т.5 а.с.37).

Підставою для скасування реєстрації платника фіксованого сільськогосподарського податку відповідно до п. 308.6 ст. 308 цього Кодексу є або добровільне рішення такого платника, або рішення органу державної податкової служби, яке може бути постановлено в разі: 1) або ліквідації такого платника, у тому числі шляхом реорганізації, 2) або встановлення за результатами документальної перевірки порушення вимог статті 301 Податкового кодексу України.

Відповідно до розрахунків частки сільськогосподарського виробництва, поданих позивачем до Кіцманської МДПІ, за 2011 р. № 1856 від 31.01.2011 р. частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік склала 100 %, за 2012 р. № від 21.01.2012 р. частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік склала 98,2 % (Т.1 а.с. 17, Т.2 а.с. 82-83, 85-86).

Судом першої інстанції у ході розгляду справи було призначено судово-економічну експертизу, висновком якої № 06/01-2013 від 28.03.2013 р. встановлено, що позивач в 2010-2011 р.р. та за І квартал 2012 р. мав частку реалізації продукції сільськогосподарського виробництва, що перевершує 75 відсотків.

Для цілей розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва враховуються доходи від реалізації продукції рослинництва, яка вироблена (вирощена) на угіддях, що належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування.

При визначенні змісту поняття знаходження сільськогосподарських угідь на праві власності чи користування у платника фіксованого сільськогосподарського податку, суд виходить з того, що згідно з п.п. 14.1.233 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарські угіддя - це рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги. Відповідно, сільськогосподарські угіддя знаходяться на земельних ділянках сільськогосподарського призначення.

Згідно з п.п. 14.1.77 п. 14.1 ст. 14 ПК України землі сільськогосподарського призначення для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - це землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції.

За змістом наведених норм ПК України, для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку землі, що використовуються сільськогосподарським товаровиробником для виробництва продукції рослинництва, повинні знаходитися у власності чи користуванні такого виробника.

Апеляційний суд бере до уваги і те, що 13.11.2012 року Нікопольською ОДПІ Дніпропетровської області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП "Пектораль" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.10.2010 року по 01.09.2012 року. За результатами перевірки був складений акт №2017/221/30648429 від 13.11.2012 року (т. 5 а.с. 189-198), в якому було підтверджено, що ПП "Пектораль" за період серпень 2011 року - травень 2012 року придбано у ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" сільськогосподарської продукції на суму 543491,66 грн., в т.ч. ПДВ 90581,94 грн.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи податкового органу про те, що позивач не мав обов`язку зареєструвати в органах держкомзему договір суборенди землі від 05.01.2011 р. Податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV ПК України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що за загальним правилом встановленим п. 64.6 ст. 64 ПК України на обліку в органах державної податкової служби повинні перебувати угоди про розподіл продукції, договори управління майном (крім договорів щодо операцій, визначених у підпункті 153.13.10 пункту 153.13 статті 153 або у другому реченні абзацу другого підпункту 5 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені цим Кодексом.

Згідно абз.2 п. 64.6 цієї статті Кодексу, в органах державної податкової служби не обліковуються договори про спільну діяльність, на які не поширюються особливості податкового обліку та оподаткування спільної діяльності, визначені цим Кодексом. Кожен учасник таких договорів перебуває на обліку в органах державної податкової служби та виконує обов`язки платника податків самостійно.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.08.2012 р. № за формою "Р" про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1708359,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 115851,00 грн., а також від 18.09.2012 р. № за формою "Р" про застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на прибуток підприємств у сумі 288605,25 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки частка реалізації продукції сільськогосподарського виробництва позивача перевищує 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених ним, суд вважає, що відсутні підстави для переведення позивача на загальну систему оподаткування податком на додану вартість.

За наведених обставин визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальних підставах суперечить вимогам податкового законодавства, відтак оскаржуване податкове - повідомлення від 18.09.2012 р. № є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд ще раз наголошує, що за змістом ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року, залишений без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, зазначені вище обставини та вказані правові норми колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву про перегляд постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №2а/2470/2302/12 за нововиявленими обставинами шляхом її скасування та прийняття нового рішення про залишення апеляційної скарги Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області державної податкової служби України без задоволення, а постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2013 року - без змін.

Також при розгляді даної справи суд враховує постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, якою задоволено касаційну скаргу засновника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" ОСОБА_1 та передано справу №926/1307-б/15 для розгляду до Господарського суду Чернівецької області на стадії ліквідаційної процедури.

Даним судовим рішенням визнано факт порушення законних прав та інтересів засновника ТОВ " Мамаївський агропромисловий комбінат" в межах процедури банкрутства цього підприємства. При цьому суд відхилив доводи Кіцманської ОДПІ про те, що ОСОБА_1 не може представляти інтереси підприємства після визнання його банкрутом.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Зважаючи на висновки суду про необхідність задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд скасовує постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №2а/2470/2302/12 та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області державної податкової служби України.

Керуючись ст.ст. 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засновника товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" ОСОБА_1 про перегляд постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами задовольнити повністю.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" до Кіцманської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області державної податкової служби України залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2013 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 липня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.