Справа № 360/307/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2019 року справа №360/307/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г.,

секретар Святодух О.Б.,

за участі представника відповідача Губарєвої Н.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року (повне судове рішення складено 05 червня 2019 року у м. Сєвєродонецьку Луганської області) у справі № 360/307/19 (суддя в І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання незаконними та протиправними дії, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку і моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому просив: визнати дії ГУ ДФС у Луганській області незаконними та протиправними; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Луганській області від 09.12.2018 року та/або 19.12.2018 № 654-о «Про звільнення ОСОБА_1 зі служби з податкової міліції в запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «а» (за віком) відповідно до положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29 липня 1990 року № 114; поновити ОСОБА_1 на посаді в Головному управлінні ДФС у Луганській області; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.12.2018 року до дня поновлення на службі та стягнути моральну шкоду у сумі 10000 грн., завданої незаконним звільненням.

В обґрунтування вимог зазначено, що після отримання листа ГУДФС у Луганській області в м. Сєвєродонецьку 23.11.2018, яким його було запрошено для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в ГУ ДФС у Луган6ській області у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі, позивач повідомив ГУДФС у Луганській області листом від 14.12.2018 про введення воєнного стану, залучення його до виконання бойових завдань та з метою дотримання вимог законодавства, яке регламентує порядок проходження служби в підрозділах податкової міліції, просив продовжити йому строк служби на п`ять років, проте наказом від 19.12.2018 № 654-о його було звільнено. Також вважає, що відповідачем порушено ст. 119 КЗпП України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, зазначає, що в наказі про звільнення йому неправильно визначено вислугу років та не враховано суму грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних роки служби. Вважає, що незаконним звільненням йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в негативних змінах в його соціальному житті, погіршенні взаємовідносин із сім`єю та близькими людьми та моральних стражданнях.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Луганській області від 19 грудня 2018 року № 654-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області з 20 грудня 2018 року. Стягнуто з Головного управління ДФС у Луганській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2018 по 27.05.2019 в сумі 60082,92 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду викладені на припущеннях без належного документального підтвердження, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у апеляційній скарзі звертає увагу, що 12.08.2018 позивач досяг віку 45 років. Листом від 15.11.2018 позивача було повідомлено про досягнення граничного віку перебування на службі та запропоновано звернутися до ГУ ДФС у Луганській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби. Лист вручено уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 , проходив службу позивач, 24.11.2018. Наказом ГУ ДФС у Луганській області від 19.12.2018 № 654-о позивача звільнено зі служби та податкової міліції в запас за п. 64 «а» (за віком) 19.12.2018, про що повідомлено позивача листом від 20.12.2018. Лист від позивача на адресу ГК ДФС у Луганській області надійшов 20.12.2018, відповідно зі скріншотом з сайту «Укрпошта» заяву з рапортом направлено на адресу відповідача 18.12.2018. Звертає увагу суду, що судом з порушенням застосовано норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ УРСР від 29.07.1991 № 114. Наголошують на тому, що трудовий договір, украдений з особами середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ носить строковий характер, строк якого обмежується досягненням зазначеним особами граничного віку, зокрема 45 років. Вважає, що суд помилково послався на ст. 119 КЗпП України, проте наведене стосується випадків, коли трудовий договір з мобілізованим працівником є безстроковим. В спірних правовідносинах трудовий договір укладений до досягнення граничного віку перебування на службі, у зв`язку з чим гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються. Крім того, наголошує на тому, що підставою для звільнення є досягнення граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, яке не залежить від волевиявлення кого-небудь із сторін або інших факторів.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивач до суду не прибув.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , з 04.06.2015 прийнятий на службу до податкової міліції: з 04.06.2015 працював на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу викриття економічних злочинів оперативного управління ДФС у Луганській області, з 27.04.2016 старшим оперуповноваженим оперативного відділу Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, з 11.11.2016 на посаді начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області (т. 1а. с. 75-77, 38, 39-44).

14.03.2017 між Міністерством оборони України та позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, за умовами якого цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 (три) роки (пункт 3), контракт набирає чинності з 20 квітня 2017 року (пункт 11) (т. 1 а. с. 9-10).

Листом від 11.04.2017 № 996 військовий комісар Старобільсько-Новопсковського ОРВК повідомив ГУ ДФС у Луганській області про те, що ОСОБА_1 згідно з наказом від 06.04.2017 № 64 командира військової частини НОМЕР_2 було прийнято на військову службу за контрактом в особливий період строком на 3 (три) роки та направлено для проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та за працівником відповідно до абзацу третього статті 119 КЗпП України зберігається місце роботи, посада, середній заробіток на строк відповідно до вимог чинного законодавства (т. 1 а. с. 63).

12.04.2017 ГУ ДФС у Луганській області видано наказ № 89-о «Про увільнення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків», відповідно до якого визначено: вважати підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, призваним на військову службу за контрактом в особливий період з 06.04.2017; забезпечити збереження робочого місця за ОСОБА_1 на час проходження військової служби за контрактом в особливий період з 06.04.2017 до дня закінчення дії контракту; забезпечити ОСОБА_1 виплату середнього заробітку з 06.04.2017 до дня закінчення строку укладеного контракту (т. 1 а. с. 64).

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2017 № 108 ОСОБА_1 з 20.04.2017 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та вважати таким, що з 20.04.2017 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 830 грн. на місяць, шпк «старший лейтенант» (т. 1 а. с. 11).

12.08.2018 позивач ОСОБА_1 досяг віку 45 років.

Листом від 15.11.2018 № Ж-1853/14/12-32-04-09, направленим на домашню адресу позивача та адресу військової частини НОМЕР_1 , ГУ ДФС у Луганській області повідомило позивача про досягнення граничного віку перебування на службі та запропонувало звернутися до ГУ ДФС у Луганській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в ГУ ДФС у Луганській області (т. 1 а.с. 66, 68).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №857 вказаний лист вручено уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 24.11.2018 (т. 1 а. с. 69).

Наказом ГУ ДФС у Луганській області від 19.12.2018 № 654-о звільнено 19.12.2018 зі служби та податкової міліції в запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «а» (за віком) підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області (т. 1 а.с. 70).

Листом від 20.12.2018 № Ж-2112/14/12-32-04-01-09 відповідач повідомив позивача про звільнення за місцем проживання та за місцем проходження військової служби (т. 1 а.с. 71-74).

20.12.2018 на адресу ГУ ДФС у Луганській області надійшов лист позивача, в якому останній повідомляє про введення воєнного стану, залучення його до виконання бойових завдань, крім того, з метою дотримання вимог законодавства, яке регламентує порядок проходження служби в підрозділах податкової міліції, просив продовжити йому строк служби на п`ять років. До вказаного листа позивач додав рапорт, в якому також просив продовжити йому строк служби на п`ять років (а. с. 157-159).

Згідно зі скріншотом з сайту «Укрпошта» вказану заяву разом із рапортом направлено на адресу відповідача 18.12.2018 (т. 1 а. с. 161).

Відповідно до службового листа Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області грошове забезпечення позивача складало: за жовтень 2018 року 12470,00 грн., у тому числі оклад 7190,00 грн., надбавка за звання 1410,00 грн., надбавка за вислугу років 3870,00 грн.; за листопад 2018 року 12470,00 грн., у тому числі оклад 7190,00 грн., надбавка за звання 1410,00 грн., надбавка за вислугу років3870,00 грн. (т. 1 а. с. 78).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі Положення № 114).

Перелік спеціальних звань, які присвоюються особам, що перебувають на службі в органах внутрішніх справ, міститься у пункті 2 положення № 114, зокрема серед старшого начальницького складу майор міліції, підполковник міліції, полковник.

Згідно з пунктом 7 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років.

Відповідно до пункту 8 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

При необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п`яти років: особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За змістом статті 2 Закону № 2232-ХІІ, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктом 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України, надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але й тим, що прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», яке введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 26.11.2018 № 393/2018, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 26.11.2018 № 2630-VIII, у зв`язку із черговим актом збройної агресії з боку Російської Федерації, що відбувся 25 листопада 2018 року у районі Керченської протоки проти кораблів Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що мав важкі наслідки, іншими агресивними діями Російської Федерації в Азовському та Чорному морях, наявною загрозою широкомасштабного вторгнення в Україну збройних сил Російської Федерації, на тлі окупації Російською Федерацією Автономної Республіки Крим та частини Донецької та Луганської областей, небезпекою державному суверенітету та незалежності України, її територіальній цілісності, з метою створення умов для здійснення органами державної влади, військовим командуванням, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями наданих їм повноважень, необхідних для відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 14 години 00 хвилин 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року.

Цим Указом наказано військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України під час кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, і він, як військовослужбовець, несе службу особливого характеру під час дії в державі особливого періоду, на позивача у повній мірі поширюються гарантії, встановлені частиною другою статті 39 Закону № 2232-ХІІ та частиною третьою статті 119 КЗпП України, щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку.

Доводи апелянта стосовно того, що положення статті 119 КЗпП України щодо гарантій збереження місця роботи, посади та середнього заробітку не поширюються на спірні правовідносини, оскільки наведене стосується випадків, коли трудовий договір з мобілізованим працівником є безстроковим не приймається судом до уваги, оскільки зі змісту статті 119 КЗпП України вбачається, що гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився. Інших застережень вказана стаття не містить, у тому числі й щодо підстав припинення трудового договору.

Також суд критично оцінює твердження відповідача, що Протоколом засідання атестаційної комісії по роботі з працівниками податкової міліції ГУ ДФС у Луганській області від 17.12.2018 № 18 було прийняте рішення про відсутність необхідності залишення позивача на службі та посилання на п. 8 положення стосовно того,що питання продовження проходження служби особи, яка досягла граничного віку перебування в органах внутрішніх справ є виключною компетенцією відповідача.

Як свідчать матеріали справи, на лист відповідача від 15.11.2018 № Ж-2112/14/12-32-04-01-09, яким позивачу було запропоновано звернутися до ГУ ДФС у Луганській області для вирішення питання про продовження служби в податковій міліції, позивач 18.12.2018 направив на адресу відповідача відповідний рапорт, в якому виявив бажання продовжити службу, проте цей рапорт відповідачем не був врахований. На доводи відповідача стосовно того, що рапорт надійшов до відповідача лише 20.12.2018, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач досяг 45-річного віку 12.08.2018, проте відповідач до досягнення позивачем граничного віку перебування на службі не вживав будь-яких заходів щодо вирішення питання про продовження позивачем служби чи його звільнення в день досягнення такого віку, а продовжив трудові відносини з позивачем. Вжиття заходів щодо притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності не спростовують висновків суду першої інстанції. Крім того, у листі, яким позивачу запропоновано звернутися до ГУ ДФС у Луганській області для вирішення питання про продовження служби в податковій міліції дійсно не визначено термін, в який позивач мав звернутися для вирішення вказаного питання, проте позивач повідомив відповідача про введення саме у цей період воєнного стану та залучення його до виконання бойових дій.

Щодо посилання відповідача на практику Київського апеляційного адміністративного суду та Верховного суду, колегія суддів зазначає, що обставини у цій справі не є тотожними обставинам, що розглядалися у наведених справах.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування наказу Головного управління ДФС у Луганській області «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення його на посаді, суд правомірно дійшов висновку про задовлення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення в частині розрахунку середнього заробітку відповідачем не оскаржено. Позивач з апеляційною скаргою на рішення суду не звертався.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі № 360/307/19 залишити без змін.

Повне судове рішення - 30 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв