Справа № 240/5475/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/5475/18

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1 ., ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу в розмірі 111 690 грн від 23.10.2018 № ЖИ146ЖТ3470/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

В обґрунтування позову зазначено, що інспектором праці проведено інспекційне відвідування на підставі якого було складено акт про порушення частини 3 статті 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413 від 17.06.2015 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу". Позивач зазначає, що жодних порушень трудового законодавства він не допускав, оскільки трудові відносини між ним та ОСОБА_3 оформлені належним чином, підміна трудових відносин цивільно-правовими не мала місце. Оскаржуване рішення відповідача про накладення штрафу є безпідставним та таким, що порушує його права.

Ухвалою суду від 29.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач та представники позивача в судових засіданнях позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив від 11.01.2019 та додаткових поясненнях від 17.04.2019.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 20.12.2018 та запереченнях на відповідь на відзив від 30.01.2019.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем згідно свідоцтва Серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Наказом відповідача від 09.10.2018 №1797 вказано провести в період з 09.10.2018 по 10.10.2018 позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с.38-39).

Згідно направлення на проведення інспекційного відвідування від 09.10.2018 №1672/04 інспекційне відвідування проводилась з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин позивачем (а.с.40-41).

Зі змісту акту інспекційного відвідування від 09.10.2018 №ЖТ3470/86/АВ встановлено, що інспектор праці ОСОБА_6 09.10.2018 провела інспекційне відвідування відповідно ст.259 КЗпП України, ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснено у присутності ФОП ОСОБА_2 , головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_7., головного спеціаліста відділу забезпечення наповнення бюджету фінансо-економічного управління ГУ ПФУ в Житомирській області ОСОБА_8 та головного спеціаліста відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем інформаційних реєстрів та захисту інформацій ЖОУ ПФУ в Житомирській області ОСОБА_11. Під час проведення інспекційного відвідування встановлено порушення в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу. Так, при проведенні інспекційного відвідування за фактичною адресою здійснення діяльності ФОП ОСОБА_2 АДРЕСА_1 встановлено, що на день проведення інспекційного відвідування 09.10.2018 на робочому місці, на посаді продавця працює гр. ОСОБА_3 . Згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_3 була допущена до роботи продавця з 01.10.2018 без укладання трудового договору, оформленого наказом та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу (а.с.14-21).

Акт підписаний позивачем без заперечень та зауважень до перевірки (а.с.20 зворот).

Приписом від 09.10.2018 інспектор праці ОСОБА_6 вказала до 15.10.2018 вжити невідкладних заходів по усуненню порушень ч.3 ст.24 КЗпП України щодо укладення трудового договору з найманим працівником та повідомити ДФС про прийняття найманого працівника (а.с.57-58).

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23.10.2018 №ЖИ146ЖТ3470/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС начальник Управління Держпраці у Житомирській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове соціальне страхування вирішив накласти штраф на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 111690 грн (а.с.13).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року N 96 (далі - Положення N 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення N 96 встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року N 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"(далі - Порядок N 295).

Відповідно до п.2 Порядку N 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Згідно п.4 Порядку N 295 форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці.

Відповідно до п.п.3 п.5 Порядку N 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Згідно п.9 Порядку N 295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до п.11 Порядку N 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Згідно п.14 Порядку N 295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку; 3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; 4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником; 5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; 6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування; 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці; 9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Пунктами 19, 20 Порядку N 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Так, судом встановлено, що на адресу Управління Держпраці у Житомирській області надійшов лист Головного управління ДФС України в Житомирській області від 01.10.2018 "Про організацію роботи з легалізації найманої праці та заробітної плати". У Додатку №1 до зазначеного листа до переліку спільних перевірок віднесено ФОП ОСОБА_2 , який здійснює свою діяльність АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

Як встановлено судом, на підставі вказаного листа 09.10.2018 було винесено наказ №1797 про проведення заходу державного контролю та видано направлення на проведення такого заходу (а.с.38-41).

За результатами проведеного інспекційного відвідування було складено акт, яким зафіксовано порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу (а.с.14-21).

Повідомленням від 11.10.2018 №4381 призначено розгляд справи про накладення штрафу на 23.10.2018 о 12:00, вказане повідомлення направлено позивачу по справі 11.10.2018 (а.с.84-85).

В подальшому відповідачем винесено оскаржувану постанову (а.с.13).

На виконання припису від 09.10.2018, позивачем 10.10.2018 було прийнято на роботу ОСОБА_3 , про, що 10.10.2018 повідомлено Червоноармійське відділення Коростенської ОДПІ (а.с.а.с.57-58, 62).

Зі змісту пояснень ОСОБА_2 встановлено, що громадянка ОСОБА_3 з 01.10.2018 двічі на тиждень сортувала та розміщувала товар на полицях об`єктів торгівлі, що належать йому.

Вказані обставини підтверджуються копією договору №1 від 01.10.2018 між ФОП ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_3 , що містить цивільно-правовий характер щодо зобов`язання виконання певного об`єму роботи (а.с.78).

З метою встановлення обставин проведення інспекційного відвідування в якості свідка було допитано ОСОБА_3 , яка показала, що в цей день вона перебувала вдома, на прохання ОСОБА_2 по телефону, прибула на ринок для надання пояснень. З 01.10.2018 приходила до позивача декілька разів на тиждень з метою сортування товару, оплата роботи мала бути в кінці місяця. В подальшому її було офіційно працевлаштовано. Під час написання пояснень від 09.10.2018 під диктовку інспекторів у бланку не розуміла наслідків такого написання.

Так, в письмових поясненнях під час проведення інспекційного відвідування ОСОБА_3 вказала, що з 01.10.2018 працює у ФОП ОСОБА_2 на посаді продавця 5 робочих днів на тиждень з 07:00 по 18:00, 2 вихідних (а.с.59).

У своїх письмових поясненнях фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_3 допустив до роботи з 01.10.2018 в павільйон 2-2, трудові відносини з ОСОБА_3 зобов`язується оформити належним чином (а.с.60).

12.10.2018 до Управління Держпраці у Житомирській області позивач направив відповідь про виконання припису ЖТ3470/86/АВ/П від 09.10.2018 з повідомленням про прийняття ОСОБА_3 на роботу за трудовою угодою (а.с.61-62).

З метою встановлення всіх обставин справи, в судових засіданнях в якості свідків було допитано інспекторів праці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , головного спеціаліста відділу забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного управління ГУ ПФУ в Житомирській області ОСОБА_8 та головного спеціаліста відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем інформаційних реєстрів та захисту інформацій ЖОУ ПФУ в Житомирській області ОСОБА_11. Які показали, що 09.10.2018 на підставі наказу і направлення вийшли для проведення спільного інспекційного відвідування. Адресу провадження діяльності ФОП ОСОБА_2 встановили зі змісту додатку до листа ГУ ДФС в Житомирській області. Прибувши за вказаною адресою звернулись до адміністрації ринку з проханням допомогти встановити місцезнаходження необхідних об`єктів. Працівник охорони Житнього ринку за вказівкою адміністрації провів інспекторів до павільйонів позивача. Пояснення у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбирались на місці, а акт перевірки складався в приміщенні Управління Держпраці у Житомирській області.

Інспектор праці ОСОБА_7 показала, що коли підійшли до першого об`єкта торгівлі продавець здійснювала торгівлю, а за наступною точкою були ОСОБА_2 та його дружина.

Інспектор праці ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_2 повідомив, що найманих працівників не має, однак пізніше вказав, що громадянка ОСОБА_3 працює в нього продавцем. Факту реалізації продукції продавцем зафіксовано не було.

З показів свідка ОСОБА_6 встановлено, що з метою полегшення процедури відбирання пояснень було сформовано шаблон.

Інспектор ОСОБА_7 показала, що такий шаблон подачі пояснень розроблено з метою уникнення питань та відповідей, які можна трактувати по-різному.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , який працює охоронцем на Житньому ринку підтвердив факт того, що він за вказівкою адміністрації ринку проводив інспекторів на місця провадження діяльності ФОП ОСОБА_2 Посвідчень інспекторів не бачив.

Таким чином, зі змісту показів свідків встановлено, що перевіряючі визначили фактичне місце провадження діяльності ФОП ОСОБА_2 зі змісту додатку до листа ГУ ДФС в Житомирській області від 01.10.2018.

Як видно зі змісту вказаного листа та його додатка, в них відсутня повна адреса місця провадження позивачем своєї діяльності.

Так, у додатку до вказаного листа значиться адреса: АДРЕСА_1. Однак юридичною адресою ФОП ОСОБА_2 є с . Великий Луг , Червоноармійський р - н, Житомирська обл., 12050 , тобто не місто Житомир (а.с.12, 36-37).

Так, приписами частини 3 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід.

В порушення вказаної норми, в направленні на проведення заходу державного контролю від 09.10.2018 №1672/04 вказано лише юридичну адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , однак жодної адреси місцезнаходження об`єктів торгівлі не вказано (а.с.24).

Крім того, зі змісту долучених доказів встановлено, що на підставі акта перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення №ЖТ3470/86/АВ/П/ПТ від 09.10.2018. Як свідчить зміст протоколу, позивач в жовтні 2018 року за місцем здійснення діяльності, в АДРЕСА_1 допустив порушення ч.3 ст.41 КУпАП, а саме: під час проведення інспекційного відвідування встановлено порушення в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу.

З метою оскарження протоколу про адміністративне правопорушення позивач звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира.

Так, постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 14.11.2018 у справі №296/11161/18 матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності особи за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення направлено на доопрацювання до Управління Держпраці у Житомирській області. Підставою повернення протоколу на доопрацювання став той факт, що місцем фактичного здійснення діяльності позивача зазначено АДРЕСА_1 Однак доказів здійснення діяльності позивачем за вказаною адресою до матеріалів справи не надано (а.с.76-77).

25.02.2019 по вказаній справі Корольовським районним судом м.Житомира винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні 09.10.2018 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КпАП України. Справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.150).

Постановою Житомирського апеляційного суду у справі №296/11161/18 від 28.05.2019 постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_2 скасовано. Прийнято нову постанову, якою закрито провадження щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП (а.с.173-176).

Так, норми статті 78 КАС України визначають підстави звільнення від доказування, серед яких вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Житомирського апеляційного суду від 28.05.2019 суд дійшов висновку, що працівники контролюючого органу не вправі були здійснювати перевірку за адресою: АДРЕСА_1 оскільки це суперечить фактичній адресі перевірки зазначеній у направленні. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки недопустимими доказами, а зокрема письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яким не було роз`яснено їх прав, а пояснення було завчасно заготовлено особами, які здійснювали перевірку. В дійсності ОСОБА_3 , на час здійснення перевірки, не працювала продавцем та взагалі була відсутня на місці, а підійшла пізніше на прохання ОСОБА_2 .

Отже, обставини, встановлені постановою Житомирського апеляційного суду від 28.05.2019 не потребують доказування під час розгляду даної справи.

Крім того, суд зазначає, що договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим договором або цивільно-правовою угодою. Основною відмінністю угод цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються ЦК України, а трудові КЗпП України. Заборони на укладення договорів цивільно-правового характеру між підприємством і працівником на виконання робіт чи надання послуг, законодавством не встановлено.

Слід зауважити, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Водночас між позивачем та ОСОБА_3 було укладено цивільно-правову угоду (а.с.78).

ОСОБА_3 при виконанні вказаного договору як особа, що працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, яким виконує роботу відповідно до трудового договору не підпорядковувалася правилам внутрішнього трудового розпорядку, при цьому, сама організовувала свою роботу і виконувала її на власний ризик, тобто самостійно організовувала виконання робіт у зручний для себе час, оскільки саме результат виконаних робіт їх повнота та якість були предметом зазначеного цивільно-правового договору.

В свою чергу, відповідачем не доведено, факту прийняття ОСОБА_3 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення на неї правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між нею та позивачем, тобто, що зазначений цивільно-правовий договір містить ознаки трудового договору.

З огляду на наведене, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень здійснювати захід контролю за адресою: АДРЕСА_1., 7 Торговий майданчик Мп м.Житомир, які належать позивачу, та з урахуванням відсутності встановленого факту існування трудових відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_3 на момент проведення такого інспекційного відвідування, суд дійшов висновку, що постанова Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ146ЖТ3470/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 23.10.2018 про накладення штрафу в розмірі 111 690 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено відсутність належних доказів, які підтверджують наявність порушень позивачем законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, вставлених актом перевірки, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, є необґрунтованою та винесеною з порушенням норм чинного законодавства, а отже такою, що підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позов задоволенню в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн, про, що свідчать квитанції №179 від 27.11.2018 та №77 від 29.11.2018 (а.с.4,5).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Управління Держпраці у Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а, Житомир, 10008, ) №ЖИ146ЖТ3470/86/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 23.10.2018 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , інд . код НОМЕР_2 ) у розмірі 111 690 грн.

Стягнути з Управління Держпраці у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

Повне судове рішення складене 31 липня 2019 року