Справа № 754/1175/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/1175/17 Суддя (судді) першої інстанції: Грегуль О.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання дій та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017), в якій просив визнати протиправними дії та бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, пов`язаних з вчиненням незаконного заниження перерахунку суми його пенсії згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2011 в справі № 2а-4151/11.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку, передбаченого законом для подання такої заяви.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про визнання протиправними дій та бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, пов`язаними з виконанням постанови Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2011 в справі № 2а-4151/11.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що подав заяву з дотриманням строків, визначених статтею 267 КАС України (в редакції чинній на дату подання заяви), тому суд першої інстанції безпідставно залишив її без розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що про обставини, про які йдеться в заяві про визнання протиправними дій та бездіяльності, пов`язаними з виконанням постанови суду, заявнику було відомо, ще в 2015 році, що підтверджується матеріалами справи № 754/16385/15-а. Таким чином, подаючи відповідну заяву у 2017 році позивачем пропущено десятиденний строк, передбачений статтею 267 КАС України.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 9 статті 267 КАС України (в редакції Закону № 2453-VI від 07.07.2010) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною судовою постановою.

Заява підлягає розгляду та вирішенню у судовому засіданні із повідомленням осіб, які беруть участь у справі, протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2011 року в адміністративній справі № 2а-4151/11, яка набрала законної сили 25 липня 2011 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення та виплати позивачу пенсії як особі, постраждалій від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірах нижче від визначених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язано територіальний орган Пенсійного фонду України здійснити з 24 листопада 2010 року перерахунок додаткової пенсії позивача, виходячи з розмірів, визначених вказаними статтями Закону, а саме: додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та виплатити недоплачені суми з урахуванням проведених виплат та положень частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання цього рішення управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснено позивачу перерахунок основної та додаткової пенсії у розмірах, визначених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період із 24 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року.

Починаючи з 23 липня 2011 року, основна і додаткова пенсії позивачу нараховувались у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України постановою від 06 липня 2011 року № 745 та постановою від 23 листопада 2011 року № 1210, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI та законів України про Державний бюджет України на 2012, 2013 роки, якими було передбачено, що норми і положення, зокрема статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

12 серпня 2015 року позивач подав до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва звернення, в якому просив надати йому письмові відомості про розрахований Управлінням розмір недоплачених сум з 24 листопада 2010 року по день виплати йому пенсії у перерахованому розмірі (додаткової пенсії у розмірі 75% та основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком) із зазначенням усіх складових цього розрахунку, а також відомості про дати та суми проведених Пенсійним фондом виплат вказаної недоплаченої суми, а також відомості про розміри щомісячно нарахованої та виплаченої йому пенсії (зі складовими), з урахуванням вищевказаних недоплат, згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2011 року, за період з 01 листопада 2010 року по 30 листопада 2013 року включно.

Листом від 18 серпня 2015 року № 526/09/Ш-4/4 управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва повідомило позивача про проведення перерахунку його пенсії за період із 24 листопада 2010 року по 22 листопада 2011 року (остання дата вказана помилково, що підтверджується листом відповідача від 24.12.2015 №7812/09/Ш-4/5, а правильна - 22 липня 2011 року), про нараховану суму - 22 233,83 грн, надано інформацію про складові розміру пенсії за період із 24 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року, а також за період із 01 листопада 2010 року по 30 листопада 2013 року (довідка від 17.08.2015).

Надані листом від 18 серпня 2015 року № 526/09/Ш-4/4 відомості підтверджуються розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва № 135327 від 05 лютого 2012 року, з якого слідує, що за вищевказаний період позивачу, враховуючи згадане судове рішення, було нараховано пенсію в розмірі 6 376, 05 грн, до складу якої увійшли основний розмір пенсії - 1 264, 42 грн, доплата до основної пенсії за рішенням суду - 4 519, 58 грн, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, - 144, 60 грн, доплата до додаткової пенсії за рішенням суду - 397, 65 грн, надбавка дітям війни - 49, 80 грн, а також довідкою управління від 14 січня 2016 року, які містяться в матеріалах справи, з якої випливає, що за період із 24 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року відповідач має заборгованість перед позивачем, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії згідно вищезгаданого судового рішення, що становить 22 233, 83 грн.

Наведені обставини встановлені в межах справи № 754/16385/15-а, тому не підлягають доказуванню у відповідності до приписів ст. 78 КАС України.

При цьому, предметом позову в справі № 754/16385/15-а було, зокрема, визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача, пов`язаних з ненаданням йому достовірної інформації про виплату пенсії згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2011 року, ухваленою в адміністративній справі № 2а-4151/11, за його клопотанням, викладеним у письмовому зверненні від 12 серпня 2015 року.

Тобто, позивачем заявлені вимоги, пов`язані із виконанням судового рішення, в межах загального позовного провадження.

Отже, позивачем у даному випадку обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, так як приписи ст. 267 КАС України регламентують інший порядок розширення сфери судового захисту, в тому числі і про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

В апеляційній скарзі вказується, що звернення із заявою в порядку статті 267 КАС України 23 січня 2017 року відбулось з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, наведених в справі № 754/16385/15-а. Таким чином, суд першої інстанції цілком вірно вказав на недотримання заявником строку звернення із відповідною заявою.

Наведене дає підстави зробити висновок, що позивач, діючи через представника, скористався правом на судовий захист шляхом подачі позовної заяви, чим допустився помилки.

Незаконністю перерахунку пенсії, здійсненого відповідачем на виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2011 року в справі № 2а-4151/11, позивач обґрунтовував свої вимоги в позовній заяві в справі № 754/16385/15-а, отже суд першої інстанції правомірно пов`язав початок строку на подання заяви в порядку статті 267 КАС України із поданням позову в межах справи № 754/16385/15-а.

З огляду на правові висновки Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. The United Kingdom» («Голдер проти Сполученого Королівства») від 21.02.1975, заява № 4451/70; пункт 57 рішення у справі «Ashingdane v. The United Kingdom» («Ашинґдейн проти Сполученого Королівства») від 28.05.1985, заява № 8225/78; пункт 37 рішення у справі «Guerin v. France» («Герен проти Франції») від 29.07.1998 заява № 25201/94; пункт 96 рішення у справі «Krombach v. France» («Кромбах проти Франції») від 13.02.2001, заява № 29731/96; пункти 53, 55 рішення у справі «Воловік проти України» від 06.12.2007, заява № 15123/03; пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20.05.2010, заява № 24402/02; пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05; ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України»).

Суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 316, 311, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк