Справа № 1.380.2019.000080
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4336/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мартинюк В.Я.), ухвалене у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін у м.Львові 05 березня 2019 року, повне судове рішення складено 05 березня 2019 року, у справі №1.380.2019.000080 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Буського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

08.01.2019 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Управління), Буського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просила визнати протиправними дії Буського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в переведені з пенсії по інвалідності на пенсію по віку згідно з Законом України «Про державну службу», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 17.07.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі №1.380.2019.000080 позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ст.37 даного Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зокрема щодо наявності стажу державної служби. Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (чинного на момент набуття позивачем стажу державної служби), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема робота в Ощадному банку СРСР, республіканських банках (конторах), крайових, обласних (міських) управліннях, а також міських і районних відділеннях.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на момент звернення із заявою позивач мала стажу державної служби 14 років 00 місяців 7 днів. Скаржник вказує, що суд першої інстанції помилково покликається на абзац 4 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, оскільки на момент звернення позивача вказаний порядок втратив чинність. Скаржник зазначає, що Ощадний банк СРСР існував з липня 1987 року по грудень 1991 року, саме цей період роботи на посади керівних спеціалістів та працівників у структурах Ощаднбанку СРСР зараховується до стажу державної служби, тоді як час роботи у державній ощадній касі до стажу державної служби для призначення пенсії державного службовця не зараховується.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу зазначивши, що орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми закону на власний розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України. Вказує, що відповідно до листа Управління Державної служби у Львівській області від 26.09.2005 №46 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів Ощадбанку СРСР.

В судовому засіданні представник Управління апеляційну скаргу підтримав, позивач щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції. Буський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 2011 року отримує пенсію по інвалідності, перебуває на обліку у Буському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

17.07.2018 ОСОБА_1 звернулась у Буський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по віку у зв`язку з досягненням пенсійного віку, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Листом від 26.07.2018 Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №12 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області направив ОСОБА_1 рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 25.07.2018, оскільки, враховуючи подані документи та дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку про застраховану особу, стаж державної служби заявника становить 14 років 00 міс. 07 днів, відсутній необхідний стаж державної служби, підстав для призначення пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» немає (а.с.12).

Вважаючи таке рішення незаконним, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час звернення із заявою про переведення на пенсію по віку, (далі - Закон № 889-VIII) встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за наступної умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII і пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду висловленою у постановах від 19 березня 2019 року (справа № 466/5138/17, № 357/1457/17), від 10 квітня 2019 року (справа №607/2474/17).

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Як зазначено у листі Управління від 26.07.2018 №549/03.13-37 підставою відмови у призначенні пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» стала відсутність необхідного стажу державної служби.

Як зазначено у поясненнях до апеляційної скарги стаж державної служби 14 років 00 місяців 7 днів складається з наступних періодів: 30.10.1998-14.09.1999 - начальник фінансово-економічного відділу Львівського відділення Державного інноваційного фонду України; 09.04.2002-19.06.2003 - заступник начальника фінансового відділу Господарського суду Львівської області; 20.06.2003-31.08.2003 - консультант Апеляційного суду Львівської області; 01.09.2003-01.01.2007 - заступник начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Апеляційного суду Львівської області; 02.01.2007-29.05.2015 - начальник відділу бухгалтерського обліку та звітності Апеляційного суду Львівської області.

Водночас, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 з 04.08.1978 позивач прийнята на посаду бухгалтера ощадної каси; з 01.11.1978 - 30.11.1979 працювала старшим касиром ощадної каси; з 01.12.1979 - 11.08.1980 працювала завідувачем ощадної каси; 16.12.1980 - 24.10.1984 - касиром Новояворівського споживчого товариства; 25.10.1984 - 19.06.1990 - продавцем Новояворівського споживчого товариства; 27.06.1990 - 18.12.1990 - бухгалтером 2 категорії Червоноармійське відділення Ощадного банку № 8003 по трудовому договору; 19.12.1990 - 30.04.1991 - бухгалтером 2 категорії Червоноармійське відділення Ощадного банку №8003; 01.05.1991 - 02.11.1993 - старшим бухгалтером Червоноармійське відділення Ощадного банку №8003; 03.11.1993 - 02.01.1994 - головним спеціалістом з питань економіки - головним бухгалтером Львівського відділення Державного інноваційного фонду України; 03.01.1994 - 14.09.1999 - начальником фінансово-економічного відділу Львівського відділення Державного інноваційного фонду України.

З пояснень представника скаржника та позивача, наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, встановлено, що спірним є зарахування періодів роботи позивача на посаді бухгалтера (старшого бухгалтера) Червоноармійського відділення Ощадного банку; головного спеціаліста з питань економіки - головного бухгалтера та часткового зарахування стажу роботи на посаді начальника фінансово-економічного відділу Львівського відділення Державного інноваційного фонду України, що пов`язано з прийняттям присяги державного службовця лише 30.10.1998.

Так, статтею 25 Закону № 3723-XII визначено сім категорій посад державних службовців, залежно від яких встановлено ранги державних службовців та встановлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Постановою Кабінету Міністрів від 25 березня 2016 року № 229 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби відповідно до пункту 3 якого документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тощо). За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж державної служби обчислюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 6 вказаного Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

На виконання Постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, чинний до 01.05.2016, пунктом 2 якого до стажу державної служби зараховано роботу (службу), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Додатком до зазначеного Порядку затверджено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби в який включено Держбанк СРСР, Зовнішекономбанк СРСР, Будбанк СРСР, Промбудбанк СРСР, Агропромбанк СРСР, Житлосоцбанк СРСР, Ощадний банк СРСР, їх республіканські банки (контори), крайові, обласні (міські) управління, а також міські і районні відділення.

Згідно з чинним на той час загальносоюзним Класифікатором посад службовців, затвердженим постановою Держкомітету СРСР по стандартам від 27.08.1986 № 016 посада «бухгалтера» віднесена до категорії «спеціаліст».

Разом з тим, оскільки Ощадний банк СРСР існував з липня 1987 року до грудня 1991 року, до стажу державної служби може бути зараховано лише роботу у межах зазначеного періоду.

Таким чином, період роботи позивача на посаді бухгалтера 2 категорії (старшого бухгалтера) Червоноармійське відділення Ощадного банку №8003 з 27.06.1990 по 30.11.1991 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Щодо зарахування стажу роботи позивача у Львівському відділенні Державного інноваційного фонду України, то суд апеляційної інстанції зауважує, що Державний інноваційний фонд створено відповідно до Закону України «Про основи державної політики в сфері науки і науково-технічної діяльності» Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1992 року №77 для фінансування та матеріально-технічної підтримки заходів щодо забезпечення розвитку і використання досягнень науки і техніки. Кошти фонду формувалися за рахунок бюджетних асигнувань, що виділяються державою для підтримки науково-технічної діяльності, відрахувань коштів підприємств, об`єднань і організацій, добровільних внесків юридичних і фізичних осіб. Гранична чисельність і умови оплати праці працівників апарату Держінофонду затверджувалася Кабінетом Міністрів України, а структура апарату і кошторис витрат на його утримання - головою Держінофонду.

Не заперечуючи щодо зарахування стажу роботи у Львівському відділенні Державного інноваційного фонду України до стажу державної служби, скаржник обраховує такий з дати прийняття присяги державного службовця - 30.10.1998.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що перший Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, відповідно до статті 17 якого громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу, набрав чинності з 28.12.1993, тоді як позивач прийнята на посаду головним спеціалістом з питань економіки - головним бухгалтером Львівського відділення Державного інноваційного фонду України 03.11.1993.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців.

Таким чином, до стажу державної служби особі зараховується фактичне перебування особи на посаді державного службовця з дати призначення на цю посаду.

Як зазначено позивачем та не спростовано представником скаржника після прийняття присяги умови праці та характер виконуваної роботи не змінились, тоді як своєчасність прийняття присяги державного службовця не залажала від позивача та пояснюється прийняттям Закону № 3723-XII лиш 16.12.1993.

В свою чергу не своєчасність прийняття присяги не може нівелювати гарантоване Конституцією України право позивача на пенсію.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 25.07.2018 за №215/03.13.-32 та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Окрім того слід зауважити, що згідно довідки Апеляційного суду Львівської області від 09.07.2018, констатовано стаж державної служби на дату звільнення позивача (29.05.2015) - 20 років 5 місяців 3 дні.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі №1.380.2019.000080 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 31.07.2019