Справа № 804/2933/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2019 року м. Дніпросправа № 804/2933/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року у адміністративній справі № 804/2933/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 р відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 09.02.2018 року №-0464/1 в частині податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем земельний податок з фізичнихосіб за 2015 рік у сумі 12 237,01 грн. та за 2016 рік у сумі 61 576,02 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем по справі з підстав неповного з`ясування судом обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі, невідповідності висновків суду фактичних обставинам та порушення норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у цій справі та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених у цій справі вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволені вимог позивачки суд не врахував, що земельна ділянка з кодом ДЗК НОМЕР_1 , на якій розташовані належні позивачці на праві власності з 2006 року будівлі і споруди за адресою АДРЕСА_1 , не отримувалася позивачкою у власність чи у користування, будь-яка інформація про належність цієї ділянки позивачці до державного земельного кадастру не вносилася і правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку позивачкою не оформлювалося, що у сукупності свідчить про відсутність правових підстав для нарахування позивачці зобов`язань про сплату податку за вказану земельну ділянку, оскільки відповідно до п. 287.6 статті 287 Податкового кодексу України чітко визначено, що обов`язок сплати податку за земельні ділянки виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Апелянт вважає також безпідставним незастосуванням судом першої інстанції положень ч.1 та ч.2 статті 116 і ст.120 Земельного кодексу України, якими визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, і набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування, а до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий удинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Оскільки будь-якого рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки у власність або надання у користування позивачці відсутні, а в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо наявності права власності або права довічного володіння у попереднього власника будівель та споруд, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , то і висновок суду про правомірність податкового повідомлення-рішення №-0464/1 від 09.02.2018р. Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яким визначена сума даткового зобов`язання позивачу за платежем земельний податок з фізичних іб за 2017р. у сумі 108784,51 грн. - є незаконим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки, відповідач вказує на те, що за даними Державного земельного кадастру на земельній ділянці площею 0,3425 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , розташовані будівлі та споруди, які належать на праві власності позивачці, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Оскільки відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зоб вязаний сплачувати податки і збори в порядку в розмірах, встановлених законом, тобто, Податковим кодексом України, яким регламентован правові засади застосування земельного податку, відповідач вважає правомірним оскаржуване у цій справі позивачкою податкове повідомлення рішення, а рішення суду законим та обґрунтованим, тому просить відмови у задоволені апеляційної скарги позивачки.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивачки та представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку по відсутність підстави для задоволення вимог апеляційної скарги позивачки, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим повідомленням-рішенням №-0464/1 від 09.02.2018 року, Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області було визначено позивачці суму грошового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у загальній сумі 182 597,54 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 12 237,01 грн., за 2016 рік на суму 61 576,02 грн., і за 2017 рік на суму 108 784,51 грн., яке оскаржено до суду позивачкою в частині визначення податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2015 та 2016 роки.

Під час вирішення спору у цій справі судом з`ясовано, що на земельній ділянці площею 0,3425 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , розташовані будівлі та споруди, які належать на праві власності позивачці на підставі укладеного нею 11 липня 2006 року з ОСОБА_2 та посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мельником О.І. Договору купівлі-продажу будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який є зареєстрованим в реєстрі за № 3781, що не заперечується позивачкою та її представниками.

Рішення про реєстрацію права власності позивачки на будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , було прийнято Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро, технічної інвентаризації» 10.08.2006 року, що підтверджується Витягом №11508703 від 10:08.2018 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно та виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради технічним паспортом від 27 листопада 2006 року реєстраційний №14600733, який містить в собі план земельної ділянки виробничого будинку та будівель, споруди, розташованих: у АДРЕСА_1 , а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.10.2016 року № 71832281.

Разом з тим встановлено та позивачкою не спростовано що право власності або користування земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_1 до наступного часу не зареєстровано, що також підтверджено листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.07.2017 року №8-4-0.38-931/107-17.

За вказаних вище обставин та спираючись на положення ст.67 Конституції України, ст.206, ст.116, ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільною кодексу України, пп.14.1.147, 14.1.72 та 14.1.73 п.14.1 ст.14, п.269.1.1 п.269.1.2 п.269.1 ст.269, пп.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270, п.286.1 п.286.5 ст.286, п.287.1 ст.287, п.288.7 ст.288, п.285.1 п.285.2 ст.285 Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для визначення ставки земельного податку на спірну земельну ділянку площею 0,3425 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходяться у фактичному користуванні позивачки по справі - слід брати до уваги ставку земельного податку, встановлену: рішенням Дніпропетровської міськради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста»; рішенням Дніпропетровської міськради від 13.07.2016 р № 7/11 «Про внесення змін до рішення міськради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста»; та рішенням Дніпропетровської міськради від 15.02.2017 № 12/18 «Про внесення змін до рішення міськради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», якими саме встановлено, що для плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але на які право власності або право оренди в установленому законодавством порядку не оформлено, становить:1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельних ділянок - за 2015 рік, та 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельних ділянок - за 2016 і 2017 роки, а допущену відповідачем технічну описку стосовно адреси в розрахунку земельного податку - не є підставою для скасування оскаржуваного позивачкою податкового повідомлення рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 09.02.2018 року №-0464/1.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки відповідно до приписів пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України обов`язок сплачувати за землю виникає не лише з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, а матеріалами справи беззаперечно підтверджено, що позивачка по цій справі набула право користується спірною земельною ділянкою та фактично користується нею з моменту переходу до неї права власності на розташоване на цій земельній ділянці площею 0,3425 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 а на підставі укладеного 11 липня 2006 року ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, згідно змісту якого придбані позивачкою будівлі та споруди складаються в цілому з: столярного цеху з навісом, бетонного цеху, димоходу, вбиральні, інших споруд і мостіння (а.с.63-64).

При цьому, судова колегія вважає, що відсутність державної реєстрації права власності або користування позивачки земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_1 ), внаслідок не оформлення позивачкою відповідного права в період з 2006 року по наступний час - не спростовує сам факт користування позивачкою цією земельною ділянкою, оскільки відповідно до наявного в технічному паспорті плану і експлікації земельної ділянки (а.с.12-18), який був виготовлений 27.11.2006 р. у інвентаризаційній справі № 16828, реєстраційний №14600733, за адресою м. Дніпропетровськ вул.Академіка Корольова буд.31а розміщено будівлі і споруди, які займають площу земельної ділянки - 371, та дорожнє (тверде) покриття, що займає площу земельної ділянки - 3133. Тобто, придбані позивачкою за договором купівлі-продажу будівлі, споруди, мостіння і т.д., загальною площею 3504 (371+3133) розташовані по усій земельній ділянці площею 0,3425 га, на яку саме позивачці і нараховано зобов`язання по сплаті податку за землю.

У даному випадку при визначені правового режиму спірної земельної ділянки, судова колегія бере до уваги положення ст.120 Земельного кодексу України і ст.377 Цивільного кодексу України, якими регулюються питання переходу права власності або користування на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній.

Оскільки у справі, яка розглядається, судом першої інстанції встановлено і судом апеляційної інстанції підтверджено, що позивачка є власником нерухомого майна, право власності на яке в силу вимог статей 182, 334 Цивільного кодексу України та положень Закону № 1952-IV виникає з моменту державної реєстрації, виходячи з загального принципу цілісності об`єкту нерухомості (що складається з: столярного цеху з навісом, бетонного цеху, димоходу, вбиральні, інших споруд і мостіння) із земельною ділянкою загальною площею 0,3425 га, на якій цей об`єкт розташований, судова колегія визнає правомірним нарахування контролюючим органом земельного податку за земельну ділянку під яким знаходиться нерухоме майно позивачки, а наведені останньою в апеляційній скарзі доводи про відсутність у неї обов`язку сплачувати податок на землю до моменту державної реєстрації її права власності або користування вказаною земельною ділянкою - є безпідставними.

Судова колегія також звертає увагу на те, що спірна земельна ділянка, на якій розташовано об`єкт власності позивачки, має ка да с т ро вий но мер, її ме жі чітко визначені пев ною пло щею належного на праві власності позивачці нерухомого майна, що в свою чергу надає можливість іден тифіку ва ти спірну зе мель ну ділян ки як об`єкт опо дат ку ван ня стосовно якого по дат ко вий ор ган мо же обчислити власнику не ру хо мості суму зобов`язань по спла ті пла ти за зем лю відповідно до п. 287.6 ПК Ук раїни.

За наведених вище обставин, незважаючи на те, що позивачка не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належним їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, судова колегія визнає, що обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивачки саме з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Перевіряючи правильність розрахунку відповідачем податку на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , судова колегія бере до уваги визначену Дніпропетровською міськрадою рішеннями від 27.12.2010 № 5/6, від 13.07.2016 р № 7/11 та від 15.02.2017 № 12/18 плату за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але на які право власності або право оренди в установленому законодавством порядку не оформлено, у зв`язку з чим вважає правильним розрахунки відповідача по справі:

- на 2015 рік виходячи з того, що: базова вартість 1 кв.м.- складала 371,80 грн., нормативна грошова оцінка 1 кв.м.- складала 357,28 грн., що з урахуванням площі 0,3425 га - складало 1223700,88 грн., а ставка податку на той час складала - 1%, загальна сума податку за січень-грудень 2015 р. - складає 12 237,01 грн.

- на 2016 рік виходячи з того, що: базова вартість 1 кв.м.- складала 548,31 грн., нормативна грошова оцінка 1 кв.м. - складала 599,28 грн., що з урахуванням площі 0,3425 га - складало 2052534,00 грн, а ставка податку на той час складала - 3% , загальна сума податку за січень-грудень 2016 р. - складає 61 576,02 грн.

- на 2017 рік виходячи з того, що: базова вартість 1 кв.м - складала 581,21, нормативна грошова оцінка 1 кв.м.- складала 1058,73 грн, що з урахуванням площі 0,3425 га - складало 3626150,25 грн., а ставка податку на той час складала - 3% , загальна сума податку за січень-грудень 2017 року - складає 108784,51 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія визнає правильним застосування судом першої інстанції у цій справі норми матеріального права, в тому числі і стосовно здійсненого відповідачем розрахунку земельного податку, який зроблений з врахуванням загальної площі належного позивачці на праві власності нерухомого майна загальною площею 3504 кв.м, з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки з огляду на коефіцієнт індексації і долученого до матеріалів справи витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Порушень розрахунку відповідачем розміру земельного податку позивачем не доведено, а судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не встановлено, тому колегія суддів вважає, що в межах розгляду даної справи суд першої інстанції при ухваленні судового рішення у цій справі не допустив визначених КАСУ порушень, які б могли слугувати підставою для скасування рішення суду, тому апеляційна скарга позивачки має бути залишена без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242,315,316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник