Справа № 400/1505/19
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 р. № 400/1505/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім " Аннона ", вул. Соборна, 14, оф. 315, м. Миколаїв, 54017

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Головне управління Державного казначейства України у Миколаївській області, пр. Леніна, 141-в, м. Миколаїв, 54055

про:визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання незаконною бездіяльність, яка полягає в нездійсненні щодо звернення до відповідного органу Казначейства з поданням про повернення збору на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1221958,91грн., сплачені ТОВ ТД «Аннона» згідно платіжного доручення №4 від 03.12.2018, зобов`язання звернутись до Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області з поданням про повернення збору на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1221958,91грн., сплачені ТОВ ТД «Аннона» згідно платіжного доручення №4 від 03.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем помилково 03.12.2018 був сплачений збір з операцій придбання купівлі-продажу нерухомого майна до ПФУ, оскільки цілісний майновий комплекс не визначено, як об`єкт нежитлової нерухомості, та поняття цілісного майнового комплексу не є тотожнім поняттю нерухомого майна.

Відповідач надав відзив, в якому позов не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до ст.191 ЦК України підприємство, як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Законом України « Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено ставка збору з операцій купівлі-продажу майна 1 % від об`єкта оподаткування.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача надала суду пояснення, що підтримують відзив наданий відповідачем та вважають, що при розгляді справи обов`язковому з`ясуванню підлягає факт зарахування спірних коштів до бюджету.

Заслухав пояснення сторін, дослідив докази, суд дійшов висновку:

3 грудня 2018 позивач уклав договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу з Публічним акціонерним товариством «Миколаївський суднобудівний завод «Океан», за умовами якого (п.1.1) передбачено, що продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти у власність цілісний майновий комплекс ПАТ «МТЗ «Океан», що складається з нерухомого майна, рухомого майна, дебіторської заборгованості, що перелічено в Додатку № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною вказаного договору. Ціна договору складає 122195890,15 грн.

Платіжним дорученням від 03.12.2018 № 4 позивачем було здійснено платіж із призначенням « 1% збору з операцій придбання купівлі-продажу нерухомого майна до ПФУ» в сумі 1221958,91 грн. На зворотному боці платіжного доручення посадовими особами банку зазначено, що держмито зараховано до доходу Державного бюджету України. Цей запис скріплений підписами посадових осіб та печаткою банку.

19.03.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 1221958,91грн., сплачених платіжним дорученням № 4 від 03.12.2018, та просив звернутись ГУ ПФУ з поданням до казначейства про повернення збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1221958,91 грн.

21.03.2019 відповідач надав відповідь, що при здійсненні операцій купівлі-продажу нерухомого майна збір сплачується покупцем в сумі 1% вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна та контроль за сплатою цього збору покладається на нотаріуса, що посвідчує договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.9 ч.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» N 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України;

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з п.15-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» N 1740, 03.11.1998 передбачено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

На обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах: для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону; а саме вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна (ст.4 Закону України № 400).

Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання (ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Під час продажу майна боржника як цілісного майнового комплексу в установленому порядку відчужуються всі види майна, призначеного для здійснення підприємницької діяльності боржника, у тому числі приміщення, споруди, обладнання, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію, роботи, послуги (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику, за винятком прав і обов`язків, які не можуть бути передані іншим особам (ст.33 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Відповідач обґрунтовує правомірність своєї бездіяльності тим, що підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю відповідно до 3 ст.191 ЦК України та цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього (ч.3 ст.66 ГК України).

Законом України № 400 визначено, що ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників складає 1 відсоток від об`єкта оподаткування - вартість нерухомого майна, яка зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна. Позивач придбав цілісний майновий комплекс під час ліквідації ПАТ «МТЗ «Океан». В договорі чітко зазначено, що цілісний майновий комплекс складається з нерухомого майна, рухомого майна, дебіторської заборгованості, але окремо вартість нерухомого майна договором не визначена.

Спеціальною нормою, якою регулюються спірні правовідносини є п.9 ч.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» N 400/97-ВР, якою надано визначення нерухомого майна - жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України, до яких відносяться будівлі, споруди, передавальні пристрої.

Законодавець у Законі № 400 визначив, з якого саме нерухомого майна при укладанні договорів купівлі-продажу необхідно сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Цей Закон не містить застережень, що цілісний майновий комплекс є об`єктом оподаткування при укладанні договорів купівлі-продажу. Визначення цілісного майнового комплексу не є тотожнім поняттю нерухомого майна, тому позивач не повинен був сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при укладанні договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, а сума збору 1221958,91 грн. є помилково сплаченою.

Повернення помилково або надміру сплачених сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій здійснюється у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України та нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання, щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.(п.18 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» N 1740, 03.11.1998).

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. (п.5 Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787).

Відтак, позивача правомірно звернувся до ПФУ, але відповідач допустив протиправну бездіяльність та не звернувся з поданням на повернення помилково зарахованого до бюджету збору відповідно до вимог Порядку №787 до казначейства.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, позов належить задовольнити.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім " Аннона " (вул. Соборна, 14, оф. 315, м. Миколаїв, 54017, ідентифікаційний код 36384049) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) щодо нескладання та неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області подання про повернення збору на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу цілісного майнового комплексу у розмірі 1221958,91 грн. (один мільйон двісті двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 91 коп.), сплачені ТОВ ТД «АННОНА» згідно платіжного доручення № 4 від 03.12.2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області подання про повернення збору на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу цілісного майнового комплексу у розмірі 1221958,91 грн. (один мільйон двісті двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 91 коп.), сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Аннона" (вул. Соборна, 14, оф. 315, м. Миколаїв, 54017, ідентифікаційний код 36384049) згідно платіжного доручення № 4 від 03.12.2018 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім " Аннона " (вул. Соборна, 14, оф. 315, м. Миколаїв, 54017, ідентифікаційний код 36384049) судовий збір у сумі 3842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні), сплачений платіжним дорученням № 934 від 17.05.2019 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко

Повний текст рішення складено відповідно до частини 3 статті 243 КАС України та підписано суддею 30.07.2019р.