Справа № 400/380/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/380/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ФОП ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області (надалі - відповідач, ДФС), в якому просив визнати протиправним та скасувати Наказ відповідача від 07.02.2019 року №248 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

В обґрунтування позовну було зазначено, що перевірку призначено за відсутності визначених законодавством підстав, а тому наказ про проведення такої перевірки є протиправним. Позивач зазначає, що у запиті №3952 направленому відповідачем на його адресу не зазначено підстави для його надіслання платнику податків та не зазначено норму права, на підставі якої здійснення таке надіслання (запит не відповідає п.73.3 ст.73 ПК України), в запиті №3952 не зазначено, в чому полягає недостовірність податкових декларацій, а позивачем надано у законодавчо встановлений строк витребувану інформацію та її документальне підтвердження в повному обсязі, підстави для проведення позапланової документальної перевірки згідно п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України в зв`язку з ненаданням відповіді на Запит №3952 відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи, відповідно до ст.257 КАС України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 24.12.2012 року. Основним видом діяльності підприємця є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; вантажний автомобільний транспорт (основний); консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місце проживання позивача є: АДРЕСА_3

12.10.2017 року ДФС було направлено позивачу на адресу АДРЕСА_3 запит за №7603, в якому вимагало протягом 10 робочих днів з дня отримання даного запиту надати пояснення щодо отримання доходу відповідно податкового розрахунку за ф.1 ДФ за ознакою « 157» за 2016 рік.

Зазначений лист не був вручений позивачу та був повернутий з відміткою пошти «за незапитом».

06.12.2018 року ДФС направлено на адресу позивача новий запит №3952, в якому зазначено, що за жовтень 2018 року встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. гривень, є зокрема, наявність залишків від`ємного значення, яке виникло у попередніх звітних періодах (2017 рік - жовтень 2018 року) за рахунок придбання палива та запчастин в обсягах, що перевищують обсяги наданих послуг.

Також, у запиті зазначено, що у зв`язку зі здійсненням функцій, визначених законом, проведенням контролю за правомірністю декларування суми від`ємного значення ПДВ та відсутністю інформації щодо подальшої реалізації придбаних товарів, ДФС, керуючись пп.20.1.2, пп.20.1.3, пп.20.1.6, п.20.1 ст.20, п.73.3 ст.73 ПК України, просить надати пояснення та їх документальне підтвердження за період 2017 рік - жовтень 2018 року стосовно: придбання оборотних засобів в обсягах, що перевищують обсяги наданих послуг; укладених договорів з постачальниками на придбання робіт (послуг) ТМЦ; актів виконаних робіт (послуг); руху та залишків товарно-матеріальних цінностей та основних фондів; документів (банківські виписки, платіжні доручення та ін.), що підтверджують сплату грошових коштів постачальникам за вчиненими правочинами, стан розрахунків на кінець періоду; інформацію щодо наявності власних та/або орендованих виробничих потужностей, складських приміщень, договори оренди складських та офісних приміщень, інформацію щодо наявності власних трудових ресурсів; умови зберігання (наявність власних або орендованих складських приміщень) та транспортування (наявність власних або орендованих транспортних засобів) товарно-матеріальних цінностей; наявність відповідних виробничих потужностей, матеріальних і фінансових ресурсів, наявність необхідної кількості працюючих з відповідними фаховими знаннями для здійснення виробництва (надання послуг, виконання робіт) тощо.

19.12.2018 року позивач надіслав відповідь на зазначений запит, до якої долучив копії документів, що запитувалися.

06.02.2019 року начальник управління податків і зборів з фізичних осіб, подав доповідну записку начальнику ДФС, в якій інформує про ненадання позивачем відповіді на інформаційний запит від 12.10.2017 року, ненадання інформації на запит від 06.12.2018 року в частині залишків товарно-матеріальних запасів, не в повному обсязі надано платіжні документи. Також у доповідної записці зазначається, що існує ризик неповного декларування податку на доходи фізичних осіб, оскільки платник у своєї діяльності використовує 7 вантажних автомобілів та працює у нього лише 4 наймані особи.

07.02.2019 року начальником ДФС видано наказ №248 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ». В якості підстав проведення перевірки, в наказі зазначено посилання на пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 розділу І, ч.1 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 пп.78.1.4 п.78.1, ст.78 розділу ІІ ПК України.

12.02.2019 року ревізор-інспектор ДФС Синєгубко Н.В. вийшла на документальну позапланову перевірку, та ознайомила позивача з наказом про її призначення та направленням на перевірку.

Позивач розписався у направленні та наказу про призначення перевірки, але до її проведенні не допустив, вважаючи її призначення безпідставним.

ДФС розцінило такі дії платника податків допуском до перевірки, але відмовою надати первинні документи.

25.02.2019 року ревізор-інспектором було складено Акт №254/14-29-13-06/ за результатами позапланової виїзної перевірки позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ДФС не було підстав для призначення документальної позапланової виїзної перевірки, а тому спірний Наказ №248 від 07.02.2019 року про проведення такої перевірки підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.73.3 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.9, 10 Порядку періодичного подання інформації органами державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністру України від 27.12.2010 року №1245 (надалі - Порядок №1245) органи державної податкової служби мають право звернутися до суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються:

- посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації;

- підстави для надіслання запиту;

- опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Таким чином, діючим законодавством передбачений чіткий перечень вимог, які висуваються до змісту запиту.

Переглянувши матеріали справи стосовно запиту №7603 від 12.10.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.73.3 ст.73 ПК України, запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як вбачається з матеріалів справи, запит №7603 від 12.10.2017 року був направлений ДФС не за податковою адресою позивача ( АДРЕСА_3 ), а за іншою адресою, яка відсутня у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_3

Вказаний запит не був вручений позивачу та повернувся до податкового органу з відміткою пошти на конверті «за незапитом».

За таких підстав, колегія суддів вважає, що запит №7603 від 12.10.2017 року не може вважатися належним чином врученим, відповідно до ст.42 ПК України.

Щодо запиту №3952 від 06.12.2018 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Переглянувши вказаний запит, було встановлено відсутність підстав його надсилання, які є необхідним реквізитом відповідно до абз.2 п.73.3 ст.73 ПК України.

В самому запиті №3952 є посилання лише на п.73.3 ст.73 ПК України, але відсутнє посилання на конкретні підпункти п.73.3 ст.73 ПК України, в яких вказано безпосередньо підстави призначення перевірки.

Також в запиті №3952 в якості підстави його надсилання зазначено: «...при проведенні камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. гривень, є, зокрема, наявність залишків від`ємного значення, яке виникло у попередніх звітних періодах за рахунок придбання палива та запчастин в обсягах, що перевищують обсяги наданих послуг.», «...контроль за правомірністю декларування суми від`ємного значення ПДВ та відсутністю інформації щодо подальшої реалізації придбаних товарів...».

Разом з цим, відповідач в якості правових підстав направлення запиту позивачу посилається на п.1 та п.3 абз.2 п.73.3 ст.73 ПК України вказаних вище, проте в запиті, взагалі не йдеться про будь-які виявленні факти, що свідчать про правопорушення, або недостовірність даних у деклараціях, а тому колегія суддів не може прийняти таке пояснення відповідача щодо підстав направлення запиту на інформацію.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що придбання платником податків палива та запчастин в обсягах більше наданих послуг, жодним чином не є податковим правопорушенням. Відсутність у податкового органу відповідної інформації, також не є правопорушенням з боку платника податків.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що в порушення вимог ст.73 ПК України та п.10 Порядку №1245 у запиті №3952 від 06.12.2018 року відсутні правові підстави його направлення позивачу.

Але, незважаючи на це, позивач відповів на запит №3952 від 06.12.2018 року, та 19.12.2018 року направив в адрес відповідача відповідні пояснення та копії первинних документів.

Згідно Наказу №248 від 07.02.2019 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, начальником ДФС наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку позивача на підставі пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України.

Відповідно до пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Наведені підстави надають право контролюючому органу на призначення позапланової перевірки лише у разі ненадання платником податків пояснення та їх документальних підтверджень на відповідний запит контролюючого органу.

Проте, як вже зазначалося вище, позивач надіслав на адресу ДФС як пояснення, так і їх документальне підтвердження. Посилання відповідача на ненадання позивачем контролюючому органу у повному обсязі підтверджуючих документів обґрунтовано були відхилені судом першої інстанції, оскільки у запиті №3952 від 06.12.2018 року відсутній конкретний перелік документів, які необхідно було надати, а тому позивач надав ті документи які на його думку відповідають запитуваним податковим органом документам.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний Наказ ДФС №248 від 07.02.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі та в запереченнях на позов ДФС посилалось на вичерпаність наказу №248 від 07.02.2019 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, у зв`язку з тим, що відповідачем вже проведено перевірку та складено Акт №254/14-29-13-06/ від 25.02.2019 року.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що встановлені обставини справи вказують на реалізацію позивачем передбаченого п.81.1 ст.81 ПК України права не допустити перевіряючих до проведення перевірки внаслідок неналежного оформлення документів для її проведення, а тому лише сам факт складення Акту №254/14-29-13-06/ НОМЕР_1 від 25.02.2019 року не спростовує того фату, що фактично вказаної перевірки позивача не відбулось внаслідок недопущення до її проведення.

Більш того, саме 12.02.2019 року, тобто в день виходу на перевірку і до складання акту перевірки №254/14-29-13-06/ НОМЕР_1 від 25.02.2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому підтвердив факт не допуску до перевірки, про що також позивач повідомив і відповідача, що підтверджується його листом від 12.02.2019 року (а.с.220 т.1).

Отже, з`ясовані обставини справа свідчать про те, що складання відповідачем акту перевірки №254/14-29-13-06/ від 25.02.2019 не підтверджує сам факт її проведення, а тому посилання відповідача на те, що спірний наказ вичерпав свою дію внаслідок його виконання є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.