Справа № 200/8095/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 р. Справа№200/8095/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Стойка В.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця Вольф Т.Л., (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2019 року №58740372 про стягнення з позивача боргу у розмірі 18727 грн.

В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. є місто Київ. Позивач зареєстрована та проживає у місті Торецьк Донецької області, жодних доходів, рухомого та нерухомого майна у місті Києві вона не має. Крім того, зазначає, що вона ніколи не відкривала карткового рахунку або іншого рахунку у ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» розташований за адресою м. Київ, вул. Андріївська, б.4. З огляду на вказані обставини справи, позивач вважає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2019 року ВП №58740372 прийнята приватним виконавцем Вольф Т.Л. не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, отже такі дії є протиправними.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ на 24.07.2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року з метою об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи, судом витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни копії матеріалів виконавчого провадження ВП №58740372.

У зв`язку з тим, що відповідач не надав витребувані копії виконавчого провадження судове засідання було відкладено до 26.07.2019 року та Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року було повторно витребувані копії матеріалів виконавчого провадження ВП №58740372, які останнім суду не надані, у зв`язку з чим Донецьким окружним адміністративним судом 26.07.2019 року винесено окрему ухвалу про допущене вищезазначене порушення відповідачем для вжиття відповідних заходів, яку направлено до Міністерства юстиції України.

Відповідач подала до суду відзив на адміністративний позов та заяву про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з несплатою судового збору позивачем.

Суд не прийняв до уваги доводи відповідача про залишення позовної зави без руху, оскільки судовий збір був сплачений позивачем в повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 162 від 10.07.2019 року.

У своєму відзиві відповідач вказує, на те що стягувачем - Публічне акціонерне товариство "Першим Українським Міжнародним Банком" (далі - ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа) подано заяву від 05.03.2019 року про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника (грошових коштів), а саме карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого у АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою у місті Київі. 28.03.2019 року відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58740372. Відповідно до ч. З ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Тобто картковий рахунок відкритий у банку позивачем вважається майном, тому у відповідності до приписів ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було відкрито за місцезнаходженням майна. Частині четвертою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У зв`язку із викладеним та враховуючи, що в заяві стягувача був зазначений лише рахунок позивача, що відкритий у ПАТ «ПУМБ» за місцем реєстрації банку у місті Києві, а подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця, дії приватного виконавця, який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, з відкриття виконавчого провадження шляхом винесення постанови від 28.03.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58740372 та подальші виконавчі дії не суперечать наведеним нормам законодавства. Тобто, дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за заявою стягувана, в якій зазначений рахунок позивача у ПАТ «ПУМБ» з місцем реєстрації банку у місті Києві є правомірними, а вимоги боржника щодо визнання постанови про відкриття виконавчого провадження № 58740372 протиправною та її скасування є безпідставними та незаконними. Просив відмовити у задоволені позову.

Позивач та відповідач до судового засідання призначеного на 26.07.2018 року не з`явились, були повідомлені належним чином.

Частиною 1 ст. 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Враховуючи приписи ст. ст. 124, 194, 205 та 268 КАС України, суд вважає, що неприбуття сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши наведені міркування та заперечення, оцінивши їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VII від 02.06.2016, (далі Закону №1403), приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови (далі Закон №1404-VIII), виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIIІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно п. 4 ч.2 ст. 23 Закону №1403, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно Єдиного реєстру приватних виконавців України встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. визначено м. Київ.

Згідно ч.2 ст. 25 Закону №1403, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIIІ, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

За вказаних обставин відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи, місце проживання якої знаходиться у Донецькій області.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на факт місцезнаходження майна боржника Важинської у м. Києві, оскільки під таким майном відповідач розуміє грошові кошти наявні на картковому рахунку позивача, відкритому у ПАТ «Перший Український міжнародний банк», розташований за адресою м. Київ , вул. Андріївська, буд. 4.

При цьому, відповідач, стверджуючи, що позивач є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, посилається лише на подану стягувачем заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місцязнаходження майна боржника (грошових коштів) карткового рахунку НОМЕР_1 відкритому у вищевказаному банку.

Подана відповідачем до суду копія листа ПАТ «Перший Український міжнародний банк» від 20.03.2019 № 1_01 також не дає підстав для суду стверджувати про наявність відкритого карткового рахунку саме у місті Києві, оскільки містить загальну інформацію про те, що у ОСОБА_1 відкритий рахунок № НОМЕР_1 без зазначення місця реєстрації рахунку позивача, натомість зазначено місце знаходження банку.

Разом із тим, позивач стверджує про відсутність у нього будь якого майна у м. Києві, у т.ч. коштів у банківських установах у м. Києві.

Суд, погоджується, з позицією відповідача, що наявність рахунку в банку може бути підставою для відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження банку, але лише за умови наявності коштів на цьому рахунку.

Відповідачем доказів з приводу того, що у позивача на рахунку в банку на час відкриття виконавчого провадження були наявні кошти не надані.

При цьому, суд виходить з положень ст. 190 ЦК України на яку посилається відповідач. Так, майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 179 цього ж Кодексу зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки рахунок це є засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

Судом встановлено, що стягувачем по виконавчому напису є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», рахунок боржника відкритий в цьому ж банку, знаходження коштів на рахунку позивача не доведена, банк про їх наявність не зазначає в заяві про примусове виконання рішення.

Виходячи в викладеного, суд критично відноситься до обґрунтувань відповідача, щодо відсутності зобов`язань перевіряти достовірність інформації про наявність коштів на рахунках боржника, оскільки їх відсутність свідчить про неправомірність дій виконавця в разі застосування ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 для відкриття виконавчого провадження.

Відсутній об`єкт щодо якого виконавець може вчиняти дії передбачені Законом № 1404 по примусовому стягненню.

Суд зазначає, що саме матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунок у банку.

Щодо посилання відповідача на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року, суд зазначає, що зазначений лист має виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, зокрема, приватними виконавцями та не є джерелом права.

Наведені відповідачем обгрунтування, щодо процедури та порядку відкриття, ведення, закриття рахунків та їх обслуговування не спростовують доводи позивача та викладені висновки суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем порушені вимоги ч. 2 ст. 24 Закону № 1404, оскільки підстави для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з відповідача у м. Києві - відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною 9 ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суб`єктом владних повноважень доказів правомірності прийнятого спірного рішення суду не надано.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами у справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судовий збір у сумі 768,40 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 255, 257-263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни визнання протиправною та скасування постанови я - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП № 58740372.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни (РНОКПП: НОМЕР_2 , 0294 м.Київ , вул.Юрія Поправки , 6 оф . 15 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 липня 2019 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Стойка