Справа № 640/7557/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

30 липня 2019 року м. Київ№ 640/7557/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) питання про закриття провадження у справі

за позовом Акціонерного товариства «РВС Банк»

до Державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича

про визнання протиправними та скасування рішень.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «РВС Банк» (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича від 26.04.2019 року, індексний номер 46683795 про скасування права власності АТ "РВС Банк" (запис №31052436 від 05.04.2019 року) на земельну ділянки кад. № :91:176:0017 , за адресою Київ, провулок Рильський, земельна ділянка 6 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича від 26.04.2019 року, індексний номер 46683789 про скасування права власності АТ «РВС Банк» (запис №31052540 від 05.04.2019 року) на будівлі торговельно - офісного комплексу (літ. Д) загальною площею 5367,40 кв.м., за адресою м. Київ, провулок Рильський, будинок 6.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Через канцелярію суду 20.05.2019 року позивачем подано клопотання про залучення третьої особи та про здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

19.02.2019 року АТ «РВС Банк» на підставі ухвали від 25.01.2019 року Північного апеляційного господарського суду та наявних договорів іпотеки від 18.05.2007 року №14/42353/Н-150206/1,Ю та від 18.05.2007 року №15/42353/Н-191206/К звернулося до державного реєстратора з метою відновлення прав іпотекодержателя, внаслідок чого, державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень і зареєстровано іпотеку та заборону відчуження, іпотекодержателем за яким визначено АТ «РВС Банк».

05.04.2019 року АТ «РВС Банк» звернуло стягнення на предмет іпотеки за у позасудовому порядку на підставі договорів іпотеки: Договір іпотеки № 14/42353/Н-150206/1, посвідчений 18.05.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим номером 4372 та зареєструвало право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0882 га, що знаходиться за адресою: місто Київ, провулок Рильський. 6 . кадастровий номер :91:176:0017 ; Договір іпотеки № 15/42353/Н-150206/1, посвідчений 18.05.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим номером 4374 та зареєструвало право власності на будівлю торгово-офісного центру (літ. Д), загальною площею 5591.20 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: місто Київ, провулок Рильський, будинок 6 .

Отже, АТ «РВС Банк» вважає себе належним власником земельної ділянки та будівлі торгово-офісного центру, які на ній знаходяться за адресою місто Київ, провулок Рильський, будинок 6 , про що в державний реєстр речових прав внесено відповідні записи: Номер запису про право власності: 31052436 та Номер запису про право власності: 31052540 з 05.04.2019 року.

Між тим, записи про іпотеку та заборону відчуження як земельної ділянки: Номер запису про обтяження: 30364740, Номер запису про обтяження: 31052470, так і будівлі: Номер запису про іпотеку: 30365276, Номер запису про обтяження: 30365382, банком не припинялися та були зареєстровані в реєстрі речових прав.

Водночас, 26.04.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» в особі Прошкіна Олександра Васильовича прийнято два рішення за індексним номером №46683795 від 26.04.2019 року, та індексним номером №46683789 від 26.04.2019 року, якими скасовано записи №31052436 та №31052540 про права власності АТ «РВС Банк» від 05.04.2019 року.

Враховуючи викладене, АТ «РВС Банк» вважає, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» в особі Прошкіна Олександра Васильовича, грубо порушено законодавство України та прийнято незаконні рішення від 26.04.2019 року №46683795, від 26.04.2019 року №46683789 про скасування записів про право власності Банку, які, на думку позивача, суперечать вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку про наявність підстав закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, (далі також - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ, Суд) від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом", зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 2, пункту 1 частини першої статті 4, пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом розгляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №802/1792/17-а.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №823/2042/16, у разі наявності майнового чи немайнового особистого інтересу учасника, спір має приватноправовий характер незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.01.2019 року у справі №823/460/16 зазначив, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож, не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2019 року у справі №П/811/1884/17 зазначено, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №826/26802/15 дійшла наступних висновків: "Крім того, на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, яке, на думку позивача, прийнято внаслідок допущення реєстратором протиправних дій, у третіх осіб виникло речове право, правомірність набуття якого також оспорюється позивачем. Водночас, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що скасування рішень державного реєстратора з проведення реєстраційних дій обов`язково будуть впливати на майнові права тієї особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано, оскільки питання правомірності укладення та належності виконання цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено реєстрацію, обов`язково постане перед судом, який буде вирішувати цей спір".

Така правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 821/592/16.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктами 6, 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою АТ «РВС Банк» з рішеннями державного реєстратора про скасування права власності АТ «РВК Банк» на відповідні земельну ділянку та будівлю. Тобто, позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Таким чином, спір у даній справі не обмежується оскарженням дій та реєстраційних записів державного реєстратора, оскільки в його основі наявний спір про право, який, з урахуванням особливості справи, не може бути вирішено в адміністративному суді, який обмежено вимогами процесуального закону. Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

З огляду на викладене, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад цього спору, суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відтак справа №640/7557/19 за позовом АТ «РВС Банк» до державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича підлягає закриттю.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку із непідсудністю даної справи адміністративній юрисдикції, клопотання позивача від 20.05.2019 року про залучення до участі у справі третьої особи та про здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, судом не розглядалися.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Суд роз`яснює право позивача на повернення сплаченої суми судового збору за подання позову до суду на підставі пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2-9, 19, пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 239, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі №640/7557/19 за позовом Акціонерного товариства «РВС Банк» до Державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича про визнання протиправними та скасування рішень, - закрити.

2. Роз`яснити Акціонерному товариству «РВС Банк», що цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

3. Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвалу може бути оскаржено у порядку, встановленому статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повну ухвалу складено 30.07.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна