Справа № 120/1514/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 липня 2019 р. Справа № 120/1514/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Драло В.О.,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 )

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

про: визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної позапланової перевірки

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 19.04.2019 року № 2211 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, позивача.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем отримано наказ від 19.04.2019 року № 2211 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Відповідачем при направленні запиту від 20.03.2019 року було порушено вимоги п. 73.3 Податкового кодексу України (далі - ПК України), зокрема, у запиті не зазначено підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує. Внаслідок цього порушено також положення пп. 20.1.2 ПК України, відповідно до якого контролюючим органом надається право отримувати безоплатно від платників податків довідки та копії документів лише у порядку, визначеному законодавством. Крім того, у запиті не було жодної інформації щодо ненадання позивачем податкової декларації, будь-яких розрахунків, тощо, тобто того, що визначено як підстава для призначення перевірки у пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України. В оскаржуваному наказі період діяльності, за який необхідно провести перевірку, а саме: з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року зазначено з грубим порушенням положень ст. 102 ПК України, оскільки строки давності проведення перевірки за І квартал 2016 року на початок проведення перевірки відповідно до наказу вже закінчились. Від так, відповідач з порушенням процедури та за відсутності законних підстав прийняв оскаржуваний наказ та призначив проведення документальної перевірки. Це й стало причиною звернення до суду позивача з даною позовною заявою.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою від 11.05.2019 року.

Ухвалою від 14.05.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Своїм правом на подання відзиву не скористався. Відтак, суд, керуючись ч.6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши усі обставини справи, заслухавши пояснення сторін по справі та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

03.04.2019 року позивачем отримано запит відповідача про надання інформації та її документального підтвердження. Відповідач зазначив, що ним встановлено спорудження та реалізація позивачем протягом 2016-2018 років 46-х об`єктів житлової нерухомості, що свідчить про систематичну реєстрацію об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктом господарської діяльності. Згідно вказаного запиту відповідач просив позивача протягом 15 робочих днів з моменту отримання запиту з метою підтвердження або спростування інформації щодо схеми мінімізації (ухилення) від сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору на об`єкти житлової нерухомості надати копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують чи спростовують наступне за 2016-2018 рр.: договори купівлі-продажу даних 46-х об`єктів; квитанції про сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету. Позивача також повідомлено, що у разі ненадання вказаної інформації виникнуть підстави для проведення відповідної перевірки.

15.04.2019 року позивачем за результатами розгляду вказаного запиту було надано пояснення щодо виявлених обставин та повідомлено, що під час оформлення нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу нерухомого майна були сплачені податки згідно з вимогами ПК України - податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Додатково позивач повідомила, що документи щодо відчуження будинків, на даний час, у неї відсутні. Проте, відповідні копії договорів купівлі-продажу та квитанції про сплату податків знаходяться у справах приватних нотаріусів, що посвідчували дані правочини.

19.04.2019 року відповідачем на підставі п.п. 78.1.1., 78.1.2. п. 78.1. ст. 78, ст. 79, п. 82.2. ст. 82 ПК України прийнято спірний наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання позивача № 2211 та повідомлення № 1370 про те, що вказана перевірка буде проведена з 14.05.2019 року.

Не погоджуючись з наказом про проведення перевірки, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Так відповідно до пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені ст. 79 ПК України.

Так, відповідно до п. 79.1 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Згідно з п. 79.2 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно із пп. 1.2.1 п. 1.2 ст. 1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДФС України від 31.07.2014 року № 22 (далі - наказ № 22) рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 80.2 статті 80 та пункту 81.1 статті 81 Кодексу оформлюється наказом, який підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДФС. У такому наказі зазначається дата видачі, найменування органу ДФС, який його видав та органу ДФС, який буде проводити таку перевірку (у випадках призначення такої перевірки органом ДФС вищого рівня відповідно до підпунктів 78.1.5 та 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Кодексу), найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, вид (документальна планова/позапланова виїзна/невиїзна або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) органу ДФС та скріплення відповідною печаткою цього органу.

Системний аналіз наведених норм доводить, що контролюючі органи мають право проводити перевірки, зокрема, документальні позапланові невиїзні. При чому, підставою для проведення такої перевірки є наявність хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого законодавства, якщо платник податків у визначений строк не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт, якщо їх подання передбачено законом. Про проведення перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві було надіслано запит про надання інформації та її документального підтвердження від 20.03.2019 року.

За таких обставин, на позивача покладався обов`язок щодо надання відповідної інформації та підтверджуючих її документів відповідачеві.

Позивачем до матеріалів справи у якості доказу надіслання відповідачеві відповіді на запит від 15.04.2019 року наданий фіскальний чек від 15.04.2019 року, поштове відправлення, рекомендований лист, ГУ ДФС у Вінницькій області; доказів же отримання відповіді на запит відповідачем до суду не надано.

Аналіз вказаного документу доводить, що 15.04.2019 року на адресу відповідача було направлено рекомендований лист, але суд не має можливості з`ясувати особу, яка відправляла вказаний лист та яке саме вкладення було за цим рекомендованим листом.

Суд додатково зазначає, що на вказаний запит, як зазначає позивач, ним були надані лише пояснення без підтверджуючих документів, як того вимагав контролюючий орган, тобто позивачем не було надано відповідачеві документи згідно запиту від 20.03.2019 року.

В свою чергу, ненадання таких документів, а по суті не спростування та не підтвердження запитуваної інформації й стало причиною для прийняття оскаржуваного наказу про призначення перевірки.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що при направленні запиту відповідачем було порушено вимоги п. 73.3 ПК України, зокрема, у запиті не зазначено підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує, з огляду на наступне.

Підставою надіслання вказаного запиту став лист ДФС України № 1766/7/99-99-13-04-03-17 від 18.01.2019 року, яким зобов`язано територіальні органи опрацювати офіційно оприлюднену в установленому порядку податку інформацію щодо отриманих фізичними особами доходів від продажу (обміну) нерухомого майна за 2013-2018 рр. для проведення аналізу на предмет здійснення платниками податків-фізичними особами систематичної реєстрації/перереєстрації об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктами підприємницької діяльності. У додатку до вказаного листа зазначено позивача. Внаслідок здійсненого відповідачем аналізу інформації наявної в інформаційному ресурсі ДФС України було виявлено обставини, що свідчать про систематичну реєстрацію та продаж позивачем об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктом господарювання.

При цьому, у тексті запиту підставою його надіслання вказано «… за наслідками проведеного аналізу…», тобто фактично контролюючим органом зазначено підставу для надіслання вказаного запиту. Крім цього, відповідачем також зазначено і інформацію, яка отримана під час проведення такого аналізу та підтверджує підстави для направлення запиту.

Водночас суд наголошує, що окремі дефекти запитів про надання інформації не впливають на обов`язок позивача надати всю необхідну інформацію за запитами, оскільки відсутність або неповнота посилань на конкретні джерела отримання податкової інформації не повинні розглядатись як підстава для визнання запитів такими, що не відповідають вимогам пункту 73.3 ПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 804/1188/18 (провадження № К/9901/55389/18).

До того ж, суд вказує на те, що даний запит не є предметом розгляду даної справи, адже оскаржується наказ про проведення перевірки, а не запит про надання інформації.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача про те, що нотаріус як податковий агент виконав обов`язок щодо декларування позивачем отриманих доходів, з огляду на наступне.

Згідно п. 18.1. ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Водночас, у відповідності до п. 172.5. ст. 172 ПК України сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи: а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни; б) особою, у власності якої перебував об`єкт нерухомості, відчужений за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно. Фізична особа зобов`язана відобразити доход від такого відчуження у річній податковій декларації.

У даному випадку обов`язок щодо декларування та сплати податків за операціями з нерухомістю покладався на позивача.

Крім цього, у пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України зазначено про те, що платником податків, а не податковим агентом, не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт, якщо їх подання передбачено законом. І саме неподання платником податків відповідної декларації є підставою для проведення документальної позапланової перевірки із прийняттям відповідного наказу.

Суд також зазначає, що відповідно до пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом. Разом з тим, у п. 179.2 ст. 179 ПК України передбачено виняток, коли податкову декларацію подавати не потрібно. Це можливо у випадку, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів, за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу. Саме на це положення ПК України посилається позивач, як на підставу не подання нею декларацій та вказує на те, що відповідачем у запиті не зазначено щодо цього жодної інформації.

Проте такі пояснення суд вважає безпідставним, оскільки у запиті відповідачем витребовувались договори купівлі-продажу 46-х об`єктів нерухомості, які позивачем надані не були. За таких обставин, контролюючий орган не мав змоги пересвідчитись у тому, що дійсно ці договори були нотаріально посвідчені, і відповідно, обов`язку щодо необхідності подачі податкових декларацій позивачем.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем п. 102.1 ст. 102 ПК України в частині строків давності проведення перевірки, то суд зазначає наступне.

Згідно п.102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз наведеної норми доводить, що перевірка поза межами визначеного законодавством строку (1095 днів) може бути проведена, проте у випадках спливу вказаного строку, у контролюючого органу втрачається можливість у реалізації її результатів та визначення сум грошових зобов`язань. Тим більш вказана норма не стосується факту прийняття наказу про проведення перевірок, тобто призначення перевірок.

До того ж, суд зазначає, що, у даному випадку, мова йдеться про подання податкової декларації саме платником податків, а не, як зазначає, позивач - нотаріусом, яким було подано звіт форми 1-ДФ.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на пропущення строків, як на підставу для скасування оскаржуваного наказу.

У відповідності до вимог ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач при прийнятті спірного наказу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття наказу; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямований наказ.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання протиправним наказу від 19.04.2019 року № 2211 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог щодо скасування наказу № 2211 від 19.04.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним наказу № 2211 від 19.04.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, позивача, залишив без задоволення, то позовна вимога про скасування наказу № 2211 від 19.04.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, позивача, також не підлягає задоволенню як похідна.

Відмовляючи у задоволенні вказаної позовної вимоги, суд також зазначає, що оскаржуваний наказ вже вичерпав свою дію фактом його виконання.

В контексті цього, стосовно посилання позивача на п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року, в якому визначено, що засіб захисту, що вимагається повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави, суд зазначає наступне. Так, спірний наказ вичерпав свою дію фактом його виконання, від так захист ймовірно порушеного права платника податків може бути забезпечений в іншому порядку, ніж оскарження позивачем реалізованого щодо нього наказу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30.11.2018 року у справі № 804/1297/16 (провадження № К/9901/26622/18).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування позивачеві витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Повний текст рішення виготовлений 30.07.2019 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна