Справа № 280/2065/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 липня 2019 року (о 16 год. 51 хв.)Справа № 280/2065/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Сонгулія О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Шляхової Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» (71100, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Промислова, буд.1; )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» (далі - відповідач), в якому позивачка просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку із скороченням штатів за період (та у розмірі), що є меншим, ніж той, за який згідно Закону така допомога мала бути нарахована та виплачена;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці недоотриману частину одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у зв`язку із скороченням штатів в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, сума якої (з урахуванням фактично виплаченого розміру грошової допомоги за два повні календарні роки служби) становить 67352,40 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що її звільнено з Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» у запас Збройних Сил України на підставі п.4 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів). На день звільнення вислуга років у календарному обчисленні складає 17 років 07 місяців 25 днів. Всупереч нормам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при звільненні відповідач нарахував та виплатив одноразову грошову допомогу лише за 2 повних роки служби, а не за 17 повних років служби. Вважає такі дії відповідача протиправними, просить позов задовольнити та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за кожний календарний рік служби, з урахуванням фактично виплаченого розміру грошової допомоги за два повні календарні роки служби, в сумі 67 352,40 грн.

Ухвалою суду від 07.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30.05.2019.

27.05.2019 відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов (вх.21390), в якому зазначив, що ОСОБА_1 з 11.12.2000 по 29.12.2003 проходила службу на посаді фельдшера Західної виправної колонії (№97) Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, з 29.12.2003 по 08.10.2007 - на посаді фельдшера амбулаторно-профілактичного відділення для обслуговування засуджених колонії міжобласної соматичної лікарні для засуджених Донецької виправної колонії (№124) Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, з 08.10.2007 по 15.01.2016 - на посаді фельдшера медичної частини в Донецькому слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області та з 15.01.2016 по 06.08.2018 - на посаді фельдшера медичної частини в Державній установі «Бердянська виправна колонія (№77)». В наказі про звільнення ОСОБА_1 відсутній пункт про виплату одноразової грошової допомоги за будь-який період, але визначена вислуга років у календарному обчисленні. У зв`язку з тим, що позивачка не надала до бухгалтерії Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» грошового атестату або будь-якої іншої довідки про неотримання або отримання грошової компенсації за попереднім місцем служби, а в наказі про звільнення не було прописано за який період виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні, позивачці виплачено зазначену допомогу у розмірі 8980,32 грн за фактично відпрацьований час в Державній установі «Бердянська виправна колонія (№77)» (за повні два роки служби). Відповідач звертає увагу, що у разі переміщення осіб рядового або начальницького складу органів та установ Державної кримінально-виконавчої служби України право на отримання грошового забезпечення дає грошовий атестат. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.05.2019 відкладено розгляд справи на 24.06.2019.

05.06.2019 позивачка подала відповідь на відзив (вх.23370), в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, наголошує на тому, що її не звільняли з попереднього місця служби та додатково зазначає, що обов`язок надання грошового атестату покладається на фінансовий підрозділ органу або установи, де отримувала грошове забезпечення особа рядового чи начальницького складу (за попереднім місцем служби), а не на саму особу. Для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні надання особою рядового чи начальницького складу будь-якої іншої довідки щодо отримання чи неотримання одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби, яку вимагає відповідач, не передбачено діючим законодавством.

Протокольною ухвалою суду від 24.06.2019 відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 03.07.2019.

Ухвалою суду від 24.06.2019 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.07.2019 провадження у справі зупинялось до 22.07.2019.

Ухвалою суду від 22.07.2019 провадження у справі поновлено.

22.07.2019 у судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, викладених в заявах по суті справи. Відповідач не скористався правом на подання заперечень.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні позивача, представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 11.12.2000 по 06.08.2018 безперервно, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.12).

Згідно довідки Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 13.08.2015 №108 позивачка проходить службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з грудня 2000 року. З 01.06.2009 по 13.07.2015 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років (а.с.36).

Відповідно до наказу начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області від 16.01.2016 №12/ОС-16 ОСОБА_1 призначена на посаду фельдшера медичної частини Бердянської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 77). Підстава: рапорт ОСОБА_1 , наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (а.с.10).

Згідно наказу відповідача №148/ос-18 від 06.08.2018 позивача звільнено з Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» у запас Збройних Сил України на підставі п.4 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 17 років 07 місяців 25 днів (а.с.11, 49).

Як зазначено у відзиві на позовну заяву та підтверджується довідкою Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» від 16.08.2018 №4-4007 при звільненні ОСОБА_1 нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу за фактично відпрацьований час у відповідача за повні два роки служби у розмірі 8980,32 грн. (а.с.46, 19).

ОСОБА_1 звернулась до відповідача запитом від 25.10.2018, у якому просила надати інформацію щодо розрахунку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби (а.с.22).

Листом від 13.11.2018 №5-31-18/8-31 відповідач повідомив позивачку, що її звільнено зі служби 06.08.2018 на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» при безперервній службі в Державній кримінально-виконавчій службі України 17 років 07 місяців 25 днів, що підтверджується записом у трудовій книжці. При звільненні виплачено грошову допомогу за два повних роки служби в державній установі «Бердянська виправна колонія (№77)». Виплата за період, що передує призначенню на посаду в державній установі, не є можливою, оскільки відповідний період служби, а також факт отримання (неотримання) одноразової грошової допомоги при звільненні з попереднього місця служби не підтверджується відповідними документами (а.с.23).

Під час судового розгляду справи позивачка вказала, що на підтвердження неможливості надати будь-які документи з попереднього місця служби надавала відповідачу лист від 21.07.2015 №9/192-15/9-195 Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, в якому зазначено, що у зв`язку із захопленням будівлі Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області представниками так званої «Донецької народної республіки», особові справи залишились на окупованій території (а.с.38).

23.11.2018 позивачка звернулася із запитом до Міністерства юстиції України з проханням опрацювати питання виплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні за повних 17 календарних років служби (а.с.25).

У відповідь Міністерство юстиції України повідомило, що відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» зазначене звернення направлено за належністю до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для розгляду та надання відповіді (а.с. 26).

22.02.2019 позивачка звернулася із заявою до Державної кримінально-виконавчої служби України, в якій просила провести службове розслідування відносно порушення її прав щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні Державною установою «Бердянська виправна колонія (№ 77), притягнути винних осіб до відповідальності та зобов`язати Бердянську виправну колонію (№ 77) виплатити недоотриману суму допомоги у розмірі 67,500 грн. (а.с.27-28).

Листом адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 26.03.2019 №6/1-1024-19/9-708 вищезазначена заява направлена на розгляд до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для розгляду та надання відповіді (а.с.35).

Листом від 12.04.2019 №4/3-421-1-19/9-269 Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надало відповідь, у якій зазначено, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні проводиться відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та п.1 ч.3 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 вищезазначеної постанови та зазначається в наказі про звільнення особи рядового або начальницького складу, якій передбачена виплата цієї допомоги. В наказі державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» відсутня інформація про строк служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Отже, в разі надання підтвердження періоду служби в установах Донецької області, виплата одноразової грошової допомоги за відповідний період буде проведена в повному обсязі (а.с.34).

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив при звільненні одноразову грошову допомогу за повні 17 календарних років служби, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (тут і в подальшому в редакції на час звільнення позивачки зі служби) цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з ч.6 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі - Постанова №393).

Абзацом 1 п. 10 Порядку №393 (тут і в подальшому в редакції, чинній на час звільнення позивачки зі служби) встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

Відповідно до абзацу 5 п.10 Порядку №393 військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу: - які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Згідно з абз.8 п.10 Постанови №393 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Відповідно до абзацу 13 п. 1 Постанови № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються:

час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

Відповідно до абзацу 1 п.2 Постанови №393 до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що при звільненні у зв`язку із скороченням штатів право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами начальницького та рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю вислуги 10 років і більше.

Як встановлено судом, підставою для відмови в нарахуванні та виплаті позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні за повні 17 років вислуги стало те, що вона не надала грошового атестату або будь-якої іншої довідки про неотримання або отримання грошової компенсації за попереднім місцем служби.

Проте такі твердження відповідача суд вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 11.12.2000 по 06.08.2018 безперервно, що унеможливлює отримання одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби.

Безперервність служби позивача підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 , та листом відповідача від 13.11.2018 №5-31-18/9-31.

Доказів зворотного суду не надано.

Щодо посилання відповідача на обов`язок позивачки надати грошовий атестат за попереднім місцем служби для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 (далі - Порядок 925/5) у разі переміщення (вибуття, прибуття) осіб рядового або начальницького складу органів та установ, курсантів та слухачів навчальних закладів Державної кримінально-виконавчої служби України право на отримання грошового забезпечення дає грошовий атестат за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (п.1 розділу IV Порядку 925/5)

Грошовий атестат видається в усіх випадках переміщення по службі особи рядового чи начальницького складу до іншого органу або установи, у тому числі у разі направлення до навчальних закладів та наукових установ на навчання, для подальшого проходження служби до військових формувань і правоохоронних органів, а також у разі відрядження до державних органів із залишенням на службі.

Якщо грошовий атестат за будь-яких обставин під час вибуття не було видано, фінансовий підрозділ органу або установи, де отримувала грошове забезпечення особа рядового чи начальницького складу, зобов`язаний протягом 14 календарних днів після вибуття особи рядового чи начальницького складу надіслати цей документ до її нового місця служби.

Особі, яка прибула до нового місця служби і не надала грошового атестата (у зв`язку із втратою або з інших причин), грошове забезпечення виплачується, починаючи з першого числа місяця, наступного за поточним, на підставі рапорту, у якому особа, яка прибула, зазначає причину неподання грошового атестата. Одночасно керівник фінансової служби запитує дублікат грошового атестата за колишнім місцем служби зазначеної особи. У разі невідповідності даних рапорту та дубліката грошового атестата здійснюється перерахунок грошового забезпечення, яке було видано (п.2 розділу IV Порядку 925/5).

На момент переходу позивачки на службу до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» з Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області вказані правовідносини були врегульовані аналогічно Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженій Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань 07.10.2009 № 222, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 р. за № 1040/17056, яка була чинною на той час.

Здійснивши аналіз вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що у разі якщо грошовий атестат за будь-яких обставин під час вибуття з попереднього місця служби не було видано, то обов`язок надання такого грошового атестату покладається на фінансовий підрозділ органу або установи, де отримувала грошове забезпечення особа рядового чи начальницького складу. Крім того, у разі якщо особа прибула до нового місця служби і не надала грошового атестата, на керівника фінансової служби нового місця служби такої особи покладається обов`язок запитати дублікат грошового атестата за колишнім місцем служби зазначеної особи.

Відповідно до встановлених обставин справи, позивач не отримала грошовий атестат за попереднім місцем служби тому, що у зв`язку із захопленням будівлі Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області представниками так званої «Донецької народної республіки» особова справа позивачки залишилась на окупованій території.

Суд вважає, що вказані обставини не залежали від волі позивачки та мали для неї характер непереборних, а тому не надання грошового атестату за новим місцем служби не може ставитись їй у провину і вона не повинна зазнавати будь-яких негативних наслідків у зв`язку з його не наданням.

При цьому суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів вчинення дій на виправлення вказаної ситуації, зокрема, спрямованих на отримання дубліката грошового атестата позивачки за попереднім місцем її служби, або відновлення її особової справи тощо.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на необізнаність щодо факту отримання/неотримання позивачкою одноразової грошової допомоги при звільненні з Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, оскільки по-перше, безперервність служби ОСОБА_1 в органах Державної кримінально-виконавчої служби України визнана самим відповідачем у листі від 13.11.2018 №5-31-18/8-31 (а.с.23).

По-друге, з наданих позивачкою письмових доказів (Відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1998 року по 18.04.2018 (а.с.30-31), та Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.32-33)) судом встановлено, що при переході на службу до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» будь-яких виплат за попереднім місцем служби ОСОБА_1 не отримувала.

Враховуючи, що на момент звільнення позивачки з Державної установи «Бердянська виправна колонія» із званням старшого лейтенанта внутрішньої служби на підставі п.4 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів), календарна вислуга років при звільненні складає 17 років 07 місяців 25 днів, а посада, з яку займала ОСОБА_1 , відноситься до категорії посад, служба на яких дає право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», суд вважає, що позивачка набула право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - за 17 років.

Крім того, суд зазначає, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані із реалізацією права на соціальний захист, і сформував правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, податковій міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань (на даний час Державна кримінально-виконавча служба України), тощо (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що така служба пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Отже, отримання одноразової грошової допомоги при звільнені працівниками Державної кримінально-виконавчої служби України, є реалізацією гарантованої державою міри соціального захисту, яка не може бути звужена. Така соціальна міра захисту є не тільки конституційною гарантією, а й складовою правового статусу таких осіб, з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі, що є меншим, ніж передбачений ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» є протиправними.

При цьому вимога щодо стягнення з відповідача конкретно визначеної суми не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на який законодавством покладено повноваження щодо нарахування та виплати такої одноразової грошової допомоги при звільненні.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» нарахувати та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 17 років вислуги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)».

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі, що є меншим, ніж передбачений ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Державну установу «Бердянська виправна колонія (№77)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 17 років вислуги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

4. Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Державна установа «Бердянська виправна колонія (№77)», місцезнаходження: 71100, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Промислова, буд.1; .

Повне судове рішення складено 29.07.2019.

Суддя М.О. Семененко