Справа № 300/215/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4390/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Макарика В.Я., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: не з`явився,

представник позивача : Кіт Р.С.,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 300/215/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування витягу,зобов`язання відповідача вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2019 року представник позивача - Вінтонишина Богдана Ростиславича (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат (далі - третя особа) та просив визнати протиправним та скасувати п. 1 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року за №105; зобов`язати відповідача призначити та провести виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого сержанта ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку на території військової частини. Тому представник позивача вважає, що згідно п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року за №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», ОСОБА_2 має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) батька в період проходження військової служби в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Проте, рішенням Міністерства оборони України, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року за №105 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на статтю 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. Представник позивача вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 1 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року за №105. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення винесене з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що смерть ОСОБА_3 настала на території військової частини НОМЕР_1 внаслідок механічної асфікції від закриття верхніх дихальних шляхів їжею на фоні алкогольної інтоксикації, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть «203/15 від 15 травня 2015 року, а також листом Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 16 червня 2016 року №5-8141/106/26-1-2016. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_3 під час виконання обов`язків військової служби на території військової частини (військового об`єкта) виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, чим скоїв військове адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-20 глави 13-Б КУпАП. Зазначає, що в подальшому скоєння відповідного адміністративного правопорушення призвело до механічної асфікції від закриття верхніх дихальних шляхів їжею на фоні алкогольної інтоксикації, що в свою чергу зумовило смерть військовослужбовця. Таким чином вважає, що наявність відповідного причинно-наслідкового зв`язку унеможливлює призначення позивачу одноразової грошової допомоги як сину померлого старшого солдата ОСОБА_3 в силу вимог ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

12 червня 2019 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на безпідставність доводів апелянта та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що солдат ОСОБА_3 в період з 07 грудня 2014 року по 30 січня 2015 року, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності в районі/районах проведення антитерористичної операції на території села Покровське, Артемівського району, Донецької області (а.с. 40). Дана довідка Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №1265 від 08 червня 2015 року слугувала підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Мукачеве, Закарпатської області ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 від 23 травня 2015 року (а.с. 41).

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №203/15 від 15 травня 2015 року, ОСОБА_3 помер на території військової частини НОМЕР_1 в місті Мукачеве, Закарпатської області. Причиною смерті зазначено механічну асфіксію, внаслідок закриття верхніх дихальних шляхів їжею (а.с. 49).

Відповідно змісту копії свідоцтва про народження позивача, серія НОМЕР_3 від 11 серпня 2008 року, ОСОБА_3 є батьком позивача (а.с. 43) та відповідно до копії посвідчення члена сім`ї загиблого, виданого управлінням соціального захисту населення Галицької РДА 18 жовтня 2018 рокумає право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с. 50).

У зв`язку із наведеним, відповідно до вимог чинного законодавства позивач звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату для призначення одноразової грошової допомоги.

Листом від 26 листопада 2018 року за №11/1542 військовий комісар Івано-Франківського ОВК направив позивачу копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року за №105, пунктом 1 якого сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого сержанта ОСОБА_3 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

Вважаючи таку відмову відповідача в призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, представник позивача звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв всупереч вимог чинного законодавства України, оскільки останнім не доведено, а встановлені обставини справи не дають підстав для висновку про те, що військовослужбовець ОСОБА_3 помер під час виконання обов`язків військової служби на території військової частини НОМЕР_1 саме в нетверезому стані, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому з метою повного та всебічного захисту інтересів позивача пункт 1 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року за №105 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України, а також членів їх сімей.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегулювання відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон).

Відповідно до частини 1статті 16 Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 2 частини 2статті 16 Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Згідно із статтею 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стаття 16-2 Закону визначає розмір одноразової грошової допомоги, зокрема, пунктом «а» ч. 1 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2статті 16 цього Закону.

Частиною 9 статті 16-3 Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року за №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Підпунктом 1 пункту 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до пункту 5 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з підпунктами 12, 13 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (далі розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до статті 16-4 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а)вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні положення містить і пункт 19 Порядку №975.

Таким чином, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Тобто, з огляду на конструкцію зазначених норм права можливо дійти висновку про те, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті, не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 помер на території військової частини НОМЕР_1 в місті Мукачеве, Закарпатської області (а.с. 49) та не заперечується відповідачем.

При цьому, позивач є сином померлого старшого сержанта ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 від 11 серпня 2008 року (а.с. 43). Пільги позивача, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни підтверджуються копією посвідчення члена сім`ї загиблого, виданого управлінням соціального захисту населення Галицької РДА18 жовтня 2018 року (а.с. 50).

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги як член сім`ї загиблого військовослужбовця.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, рішенням комісії Міністерства оборони України від 26 жовтня 2018 року за №105 відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння (стаття 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням комісії Міністерства оборони України від 26 жовтня 2018 року за №105 та зазначає наступне.

Згідно змісту копії лікарського свідоцтва про смерть №203/15 від 15 травня 2015 року (а.с. 49) та копії довідки про причину смерті №106/о№203/15 (а.с. 49), які є основними документами, що підтверджують причини смерті, зазначеною причиною смерті ОСОБА_3 є механічна асфікція від закриття верхніх дихальних шляхів їжею (шматком сала). Про алкогольну інтоксикацію в даних документах нічого не згадано.

Аналогічна причина смерті зазначена і в копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 23 травня 2015 року (а.с. 42).

Тобто, жодним документом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між механічною асфікцією від закриття верхніх дихальних шляхів та станом алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 .

Крім того, покликання відповідача на лист Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такий відсутній в матеріалах справи та не наданий відповідачем, крім того він не являється основним документом, що підтверджує причину смерті,а також складений після настання обставин, що спричинили смертельний випадок військовослужбовця.

Також, в матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би підтверджував скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбачене статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що Міністерство оборони України, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяло всупереч вимог чинного законодавства України, оскільки відповідачем не доведено, факту того, що причиною смерті військовослужбовця ОСОБА_3 під час виконання обов`язків військової служби на території військової частини НОМЕР_1 стало адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що призвело до механічної асфікції від закриття верхніх дихальних шляхів їжею на фоні алкогольної інтоксикації, а тому пункт 1 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року за №105 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та провести виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб ОСОБА_2 , оскільки адміністративний суд у даному випадку не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 3 ст.243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 300/215/19- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. Я. Макарик
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 30.07.2019.