Справа № 240/3963/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/3963/19

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018, якою на неї, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та ч.1 ст.21 КЗпП України накладено штраф у розмірі 111690 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем проведено інспекційне відвідування, за результатами якого встановлено факт допуску позивачем працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. На підставі вказаних порушень складено акт та припис. Позивач зазначає, що жодних порушень трудового законодавства не допускала, оскільки трудові відносини між нею та ОСОБА_2 відсутні, а тому зазначена постанова є незаконною, винесеною за неправильного застосування норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 01.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судових засіданнях позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 24.04.2019 (а.с.87-89).

В судовому засіданні 19.07.2019 протокольною ухвалою суду відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем згідно свідоцтва Серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Проведення заходу державного контролю ОСОБА_1 призначено наказом Управління Держпраці у Житомирській області від 05.12.2018 №2273 (а.с.92-93).

Вказаний захід призначений на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирські області від 25.09.2018 №11912/05-03 (а.с.90-91).

Згідно направлення на проведення заходу державного контролю від 05.12.2018 №2094/04 інспекційне відвідування проводилось з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 (а.с.94-95).

Зі змісту акту інспекційного відвідування від 07.12.2018 встановлено, що інспектор праці ОСОБА_7 з 06.12.2018 по 07.12.2018 провела інспекційне відвідування відповідно до ст.259 КЗпП України, ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснено за участю провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу Овруцького ОУ ПФУ в Житомирській області ОСОБА_6 та начальника віділу економічного розвитку, інвестицій, комунального господарства та архітектури виконавчого комітету Лугинської селищної ради об`єднаної територіальної територіальної громади ОСОБА_4 у присутності ФОП ОСОБА_1 . Під час здійснення у межах повноважень інспекційного відвідування встановлено порушення в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. На день проведення початку інспекційного відвідування 06.12.2018 року в кафе "Дизель" на робочому місці знаходилась ОСОБА_2 , яка відповідно до наданого пояснення ФОП ОСОБА_5 та наданого пояснення ОСОБА_2 працює у кафе кухарем з 01.04.2018 по даний час 07.12.2018 по цивільно-правовій угоді з режимом роботи від 2 до 4 годин на добу та з оплатою праці від 700 до 1000 грн на місяць. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 надано цивільно-праві угоди з помісячним переукладанням по виконанню роботи приготування страв, прибирання, миття посуду в кафе "Дизель". Перевіркою встановлено, що цивільно-правові договори з помісячним переукладанням, укладені між позивачем та ОСОБА_2 мають тривалий характер 8 місяців та ознаки трудових відносин, а саме ОСОБА_2 виконує певні трудові функції на постійному робочому місці, виконує роботу виключно на користь роботодавця і під контролем, зобов`язана дотримуватись внутрішнього розпорядку, режиму робочого часу, отримує на постійному місці роботи заробітну плату (а.с.19-21).

Акт підписаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 без зауважень (а.с.21 зворот).

Приписом від 07.12.2018 інспектор праці ОСОБА_7 вказала до 17.12.2018 вжити невідкладних заходів по усуненню порушень ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України щодо укладення трудових договорів з найманими працівниками (а.с.22).

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 начальник Управління Держпраці у Житомирській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове соціальне страхування вирішив накласти штраф у розмірі 111690 грн на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (а.с.78-80).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.2 ст.21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Частиною 3 статті 21 КЗпП України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім; 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1. Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 за №438/26883, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295) визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вже встановлено судом, на підставі наказу Управління Держпраці у Житомирській області від 05.12.2018 №2273 та направлення від 05.12.2018 №2094/04 проведено захід державного контролю щодо дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин (а.с. 92-95).

За результатами проведеного інспекційного відвідування було складено акт, яким зафіксовано порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу (а.с.19-21).

Суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення порядку повідомлення про розгляд справи з огляду на наступне.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи) передбачено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок №509)

Так, пунктом 2 Порядку №509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Пунктом 6 Порядку №509 визначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Судом встановлено, що повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу від 17.12.2018 №5470 (а.с.96) 17.12.2018 направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 за №847 (а.с.97).

Як видно з роздруківки офіційного сайту Укрпошти, відправлення за № 847 - 25.12.2018 о 19:59:00 не вручено під час доставки "інші причини", вручено особисто отримувачу 25.01.2019 о 16:20:00 (а.с.149).

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що Управлінням відповідно до п.6 Порядку №509 завчасно направлено на адресу позивача повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, у зв`язку з чим позивач вважається повідомленим належним чином та вчасно.

Пунктом 7 Порядку №509 визначено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі №809/1198/17, фактичне неотримання рішень адресатом не залежать від відправника та не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення.

Розгляд справи було призначено на 26.12.2018 о 10:00, тобто позивача завчасно було повідомлено про призначення такого розгляду та про право управління у разі неявки розглянути таку справу без участі сторони.

Постановою начальника Управління Держпраці у Житомирській області 26.12.2018 розглянуто справу про накладення штрафу на підставі акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове соціальне страхування та прийнято рішення про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 111 690 грн (а.с.78-80).

Крім того, 07.12.2018 державним інспектором ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення №ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ (а.с.17.)

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 15.03.2019 адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строку про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.23).

В ході проведення інспекційного відвідування було отримано пояснення від ФОП ОСОБА_1 , яка повідомила, що з 01.04.2018 ОСОБА_2 працює кухарем в кафе "Дизель" за цивільно-правовою угодою (а.с.98).

Зі змісту пояснень ОСОБА_2 встановлено, що вона працює в кафе "Дизель" з 01.04.2018 в режимі роботи 2,3,4 години на добу та отримує заробітну плату за виконану роботу (а.с.99).

З метою встановлення всіх обставин справи, в судовому засіданні 19.07.2019 в якості свідка було допитано ОСОБА_2 , яка показала, що можливості працювати на постійній основі не має. Приходила в кафе "Дизель" у вільний час мила посуд, прибирала та інколи робила заготовки, жодного графіку роботи не притримувалась. В кінці місяця складався акт виконаних робіт і у відповідності до об`єму такого виконання ОСОБА_2 отримувала винагороду. Була присутня під час перевірки та під диктовку інспектора власноруч написала пояснення. Посаду кухаря написала в поясненнях за порадою інспектора.

На підтвердження цивільно-правового характеру відносин між ФОП ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_2 до матеріалів справи надано цивільно-правові угоди та акти про прийняття-передачі виконаних робіт.

Цивільно-правові угоди були укладені 01.04.2018, 01.05.2018, 01.06.2018, 01.07.2018, 01.08.2018, 01.09.2018, 01.10.2018, 01.11.2018, 01.12.2018 (а.с.26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42).

По змісту угод сторони домовились про виконання робіт з приготування страв, миття посуду та прибирання.

Аналіз змісту вказаних угод дозволяє зробити висновок про наявність договірного характеру у відносинах між громадянкою ОСОБА_2 та позивачем по справі. Доказів того, що вказана громадянка підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника не має. Факт виконання відповідних робіт з боку підрядника засвідчується актами приймання-передачі наданих робіт.

Так, за результатами роботи складались акти виконаних робіт від 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 30.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 17.12.2018 (а.с.25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41) за якими замовник приймав виконану роботу та оплачував по обсягу і якості.

Суд звертає увагу, що договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим договором або цивільно-правовою угодою. Основною відмінністю угод цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються ЦК України, а трудові КЗпП України. Заборони на укладення договорів цивільно-правового характеру між підприємством і працівником на виконання робіт чи надання послуг, законодавством не встановлено.

Слід зауважити, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності суб`єкта господарювання. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що вказані договори містять ознаки трудових відносин.

Громадянка ОСОБА_2 заяву про прийняття на роботу не подавала, в судовому засіданні повідомила, що наміру працевлаштовуватись за трудовою угодою не мала.

Крім того, відповідачем не доведено факту наявності між позивачем та вказаною громадянкою трудових відносин, що мали постійний характер за певною кваліфікацією. Доказів дотримання нею внутрішнього трудового розпорядку до матеріалів справи не надано.

На підтвердження цивільно-правового характеру у вказаних правовідносинах до матеріалів справи надано звіти ФОП ОСОБА_1 про застрахованих осіб, що підтверджують звітування позивачем у визначені строки до контролюючих органів з інформуванням останніх про наявність укладених цивільно-правових договорів (а.с.43-77).

З огляду на наведене, з урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку, що зазначені цивільно-правові договори не містять ознак трудових відносин, а тому постанова про накладення штрафу щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 винесена протиправно.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 та не обґрунтовано наявність певних порушень трудового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у відносинах з громадянкою ОСОБА_2 .

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, відповідачем не надано належних доказів на підтверджують наявність порушень позивачем законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що постанова №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 винесена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позов задоволенню в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1116,91 грн, про, що свідчить квитанція № від 26.03.2019 (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Управління Держпраці у Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 1116,91 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області (вул.Шевченка,18-а, м.Житомир, 10008, ) №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 про накладення штрафу на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд . код НОМЕР_2 ) у розмірі 111690 грн.

Стягнути з Управління Держпраці у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1116,91 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 01 серпня 2019 року.

Суддя В.А. Панкеєва