Справа № 2а-11449/11/2670
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Безименної Н.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року, що прийнята о 12 год. 37 хв. у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи: Приватне підприємство «Ерідан», Гаражно-будівельний кооператив «Авіатор» про визнання дій протиправними та зобов`язання надати відповідь на звернення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними і нечинними та скасування рішення відповідача щодо Приватного підприємства «Ерідан» про: 1.1. видачу дозволу №0234-Шв від 21.04.2008 на виконання будівельних робіт з будівництва офісного центру з пунктом технічного обслуговування автомобілів на вул. Г . Андрющенко , 4-Г у м. Києві з терміном дії дозволу до 18.02.2009; 1.2. прийняття 10.06.2011 в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт «Офісний центр з ПТО автомобілів`на вул. Г . Андрющенко, 4-Г у Шевченківському районі м . Києва та видачу сертифіката відповідності КВ 5;

- зобов`язати відповідача вжити законодавчі заходи для спонукання Приватне підприємство «Ерідан» знести закінчений будівництвом об`єкт «Офісний центр з ПТО автомобілів» на вул. Г. Андрющенко , 4-Г у Шевченківському районі м. Києва, а у випадку відмови - звернутися по цьому питанню з позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2012 року адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправним і нечинним та скасування рішення відповідача щодо Приватного підприємства «Ерідан» про видачу дозволу №0234-Шв від 21.04.2008 на виконання будівельних робіт з будівництва офісного центру з пунктом технічного обслуговування автомобілів на вул. Г. Андрющенка, 4-Г у м. Києві з терміном дії дозволу до 18.02.2009 залишено без розгляду. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2012 року у задоволенні позову відмовлено частково.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2012 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2013 року постанову та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2014 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1

Позивачем 04 травня 2016 року до Окружного адміністративного суду м. Києва подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2012 року, якою було залишено позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій він, окрім іншого просить скасувати вказану ухвалу, і постановити нову, якою відкрити провадження і направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції протиправно та необґрунтовано виніс ухвалу про залишення без задоволення заяви позивача про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2012 року, якою було залишено позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог.

Розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався, у тому числі у зв`язку із заявленням позивачем відводів складу суду.

У судовому засіданні 23 липня 2019 позивач у черговий раз подав заяву про недовіру та відвід суддів, яку ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року залишено без розгляду у зв`язку із визнанням її подання зловживанням процесуальними правами. Не зважаючи на це, після проголошення вступної та резолютивної частини зазначеної ухвали, позивач на запитання головуючого щодо чи наявності заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, продовжував наголошувати на своїй недовірі до складу суду, стверджуючи, що колегія суддів діє «явно злочинно» не задовольняючи заяви про відвід.

На виконання частини першої статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) головуючим було з`ясовано обізнаність позивача з його правами та обов`язками, а також на прохання останнього зачитано їх зміст.

Проте, наголосивши на своїй юридичній професії, позивач висловив своє нерозуміння щодо причин зачитування йому прав та обов`язків, вказав їх незрозумілість, а також вимагав суд роз`яснити йому «право» та «верховенство права», на що суд вказав на можливості позивача отримати допомогу з питань права у відповідних фахівців, оскільки суд не є органом, який при розгляді справи надає допомогу у роз`ясненні теоретичних основ права.

Не зважаючи на викладене, позивач продовжував висловлюватися щодо злочинних дій суду, відсутності у суду повноважень розгляду справи, протиправністю дій та рішень суду щодо розгляду його заяв, а також висловлював образи особистого характеру на адресу суду, постійно перебивав головуючого, чим виражав явну неповагу до суду, порушував порядок під час судового засідання та перешкоджав його проведенню.

У зв`язку із викладеним, позивачу у відповідності до частини першої статті 146 КАС було оголошено попередження та наголошено, що у разі продовження перешкоджанню проведення судового засідання, його буде видалено із залу судового засідання.

Не зважаючи на викладене, а також не зважаючи на намагання головуючого судді забезпечити порядок та продовжити розгляд апеляційної скарги, позивач продовжив виражати неповагу до суду, нереагувати на розпорядження головуючого, висловлювати образи на адресу суду.

Відповідно до частини першої статті 146 КАС до учасників судового процесу та інших осіб, присутніх у судовому засіданні, за порушення порядку під час судового засідання або невиконання ними розпоряджень судді (головуючого судді) застосовується попередження, а в разі повторного вчинення таких дій - видалення із залу судового засідання.

У зв`язку із викладеним, оскільки після отримання попередження позивач продовжував порушувати порядок під час судового засідання, перешкоджати його провеженню, виявляти явну неповагу до суду, його було видалено судом із залу судового засідання в порядку застосування заходів процесуального примусу.

В подальшому, враховуючи видалення позивача, оскільки інші учасники справи в судове засідання не з`явились, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 КАС.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 3 частини другої статті 245 КАС (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної ухвали) постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення.

Аналогічні положення містяться у частині першій, пункті 1 частини другої, пункті 2 частини п`ятої статті 361 діючої редакції КАС.

Наведені норми свідчать, що за нововиявленими обставинами може бути переглянуте виключно чинне судове рішення, яке набрало законної сили.

Водночас, оскаржувана ухвала станом на час подання позивачем заяви про її перегляд, не мала законної сили, не була чиною, оскільки 02 липня 2013 року її скасовано ухвалою суду касаційної інстанції, а отже вона не могла та не може бути переглянута за нововиявленими обставинами відповідно до положень статті 245 КАС (у редакції, чинній на час її прийняття) та статті 361 КАС (у діючій редакції).

Окрім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані позивачем обставини не є нововиявленими у розумінні КАС, а тому не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.

Так, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Водночас, правова позиція суду касаційної інстанції щодо застосування цієї чи іншої норми права не є нововиявленою обставиною, оскільки вона не стосується фактичних даних, на підставі яких суд вирішує справу.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», п. 27, 28).

Таким чином, посилання позивача як на нововиявлену обставину на правовий висновок Верховного Суду України, що висловлений у цивільній справі № 6-1844цс15 щодо застосування норм цивільного процесуального законодавства, є необґрунтованим. Окрім того, Верховний Суд України у справі № 6-1844цс15 вирішував питання застосування норм Цивільного процесуального кодексу України, який до спірних правовідносин не застосовується.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на допущені, на його думку, судом першої інстанції порушення норм процесуального права, на зловживання правами, підробку документів, упередженість, необ`єктивність, нелегітимність складу суду тощо, не підтверджені жодними доказами та є виключно його суб`єктивним уявленням про неіснуючі обставини.

Водночас, у ході розгляду справи, судом апеляційної інстанції не було встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які вплинули чи могли б вплинути на правильність вирішення судом спірної заяви позивача. При цьому, стиль викладу судового рішення, допущення у ньому певних описок, які можуть бути виправлені у встановленому процесуальним законом порядку, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи про необґрунтованість ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2012 року про залишення позову без розгляду в частині, колегія суддів також відхиляє, оскільки судом не встановлено підстав для її перегляду за нововиявленими обставинами.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про перегляд ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2012 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя Н.В. Безименна