Справа № 826/6687/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6687/18 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу № 193 о/с від 28.02.2018 року в частині, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування наказу від 28.02.2018 № 193 о/с в частині звільнення зі служби в поліції згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади начальника оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві;

- поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді начальника оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві;

- стягнення на користь позивача суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28.02.2018 року без врахування податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 28.02.2018 № 193 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади начальника оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді начальника оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28.02.2018 року по дату поновлення на посаді.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів відповідача при розгляді справи.

Поряд із вказаними вимогами, апелянтом було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні № 0000796, яке було задоволено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018.

Постановою Верховного Суду від 29.03.2019 було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити повністю.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятий на службу до Національної поліції України згідно наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві №8 о/с від 07.11.2015.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві №193 о/с від 28.02.2018 "Щодо особового складу" ОСОБА_1 , начальника оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві звільнено зі служби в поліції згідно з п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Звільненню ОСОБА_1 зі служби в поліції передували наступні події.

22.06.2017 слідчим відділом прокуратури м. Києва розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000796 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 368 КК України.

В результаті проведення комплексу оперативних заходів отримано фактичні дані та задокументовано протиправну діяльність організованої групи у складі керівництва відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції, яке із залученням можливостей оперативних працівників сектору кримінальної поліції цього ж відділу та відділу кримінальної поліції та сектору превенції Солом`янського управління поліції безпосередньо організувало на території Центрального залізничного вокзалу протиправну діяльність чотирьох кваліфікованих груп кишенькових злодіїв.

25.01.2018 працівниками Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та прокуратури м. Києва проведено 35 обшуків за місцем проживання учасників злочинної групи з числа працівників поліції та цивільних осіб, а також у їхніх службових кабінетах. Цього ж дня за окремими епізодами вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 368 КК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі, і начальнику оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Демченку Д.В.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2018 у справі № 752/27487/17 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28.03.2018 включно.

У зв`язку з вказаними обставинами Головним управлінням Національної поліції у м. Києві проведено службове розслідування, за результатами якої зроблено висновок про те, що зібраними матеріалами вина, в тому числі, і ОСОБА_1 , у вчиненні дисциплінарного проступку підтверджується в повному обсязі. Своїми діями ОСОБА_1 допустив дискредитацію звання поліцейського та підрив авторитету поліції в цілому внаслідок порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.16р. №1179.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14.02.2018 № 91 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Солом`янського управління поліції" за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог аб. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, аб. 1, 2 та 3 ч. 1 р. ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", на начальника оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

21.03.2018 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі №757/14093/18-к у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 відмовлено, змінено з 27.03.2018 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби до 21.05.2018.

Після 21.05.2018 запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався.

27.03.18 р., після завершення терміну тримання під вартою, ОСОБА_1 отримав копію наказу Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 28.02.18р. № 193 о/с про звільнення, а також копію трудової книжки, після чого 23.04.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом про його оскарження.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, проте такі заходи відповідачем вжиті не були, натомість, за відсутності підстав (вироку суду) позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Так, позивача було звільнено зі служби в поліції згідно оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 28.02.2018 № 193 о/с саме на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону, і для застосування вказаного положення має бути встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку за результатами відповідного службового розслідування, та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Згідно абз. 1-3 ч. 1 р. ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.16 р. №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14.02.2018 №91, дисциплінарним проступком в даному випадку визнано початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000796 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 368 КК України.

Тобто, дисциплінарним проступком в даному випадку визнано дії, які кваліфіковані прокуратурою м. Києва як такі, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 368 КК України, і наявність чи відсутність яких щодо позивача є предметом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив твердження відповідача, що одні й ті ж самі дії можуть бути кваліфіковані або як дисциплінарний проступок, або як кримінальне правопорушення (за умови наявності відповідного вироку суду), позаяк оцінка відповідних дій позивача має бути кваліфікована лише в межах однієї з цих процедур.

Питання про наявність підстав для застосування до особи дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення, у цьому випадку працівника поліції, до дисциплінарної відповідальності повинна бути зосереджена насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях працівника, якого притягнули до дисциплінарної відповідальності, є встановлені законом підстави для застосування певного виду дисциплінарного стягнення і лише тоді робити висновки про правомірність спірного рішення.

На відміну від звільнення у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду (якщо такий є), звільнення, зокрема, працівника поліції, у зв`язку з накладенням стягнення в дисциплінарному порядку не пов`язано із кримінально-правовою кваліфікацією тих самих дій, які водночас стали підставою і для службового розслідування, і для кримінального провадження. Вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в її діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в межах кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Так, в межах дисциплінарного провадження не можна встановити наявність чи відсутність події, що може бути кваліфікована як кримінальне правопорушення, і, відповідно, встановити, що вказана подія (за умови підтвердження її наявності) є правопорушенням.

Колегія суддів погоджується з тим, що за відсутності відповідного судового вироку, що набув законної сили, особа вважається невинною, а дії, що були предметом оцінки у кримінальному провадженні не можуть бути кваліфіковані як протиправні іншими особами, зокрема під час дисциплінарного провадження.

Так, невиконання чи неналежне виконання поліцейським своїх посадових обов`язків та дотримання законодавства під час виконання посадових обов`язків можуть бути кваліфіковані як дисциплінарний проступок у тих межах, у яких відповідні дії не можуть бути визнані адміністративним чи кримінальним правопорушенням, що віднесено до компетенції інших органів.

Приписами ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, вина позивача у вчиненні кримінальних правопорушень може бути доведена лише вироком суду в межах розгляду відповідного кримінального провадження, а не матеріалами службового розслідування.

Положеннями ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено в якості окремої підстави для припинення служби у поліції - набрання законної сили рішенням суду щодо кримінального правопорушення, і після початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000796 щодо позивача могло бути вирішене питання про відсторонення від посади в передбаченому законодавством порядку, проте таких заходів позивачем вжито не було, а ОСОБА_1 був одразу звільнений зі служби в поліції, що на переконання колегії суддів свідчить про передчасність та непослідовність дій відповідача стосовно позивача.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що за даних обставин, оскаржуваний наказ прийнято всупереч принципу обґрунтованості та правомірно задовольнив позовні вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок виконано, та у встановленому порядку не обґрунтовано правомірність своїх дій при звільненні ОСОБА_1 .

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, які є безпідставними та спростовуються вищевикладеними аргументами суду, та зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 29.07.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук