Справа № 140/1798/19
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1798/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування пункту 16 протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 №131 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи; зобов`язання призначити та виплати одноразову грошову допомогу як інваліду 3 групи в порядку та розмірах відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 1986 по 1988 роки проходив військову службу у Збройних силах СРСР та України. У 1987 році, перебуваючи на території Республіки Афганістан, отримав вогнепальне поранення (контузія), внаслідок чого 01.07.2016 при первинному огляді позивачу була встановлена третя група інвалідності згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) серії 12ААА №386220, причиною інвалідності стало поранення (контузія), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (ДРА).

У вересні 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, внаслідок виконанням ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975). Однак, отримав відмову, якою позивачу рекомендовано звернутися з даного питання в орган Державної прикордонної служби України. В січні 2017 року позивач звернувся в Адміністрацію Державної Прикордонної служби України із аналогічною заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, внаслідок виконання ним обов`язків військової служби. Однак, отримав вдруге відповідь-відмову з посиланням на підвідомчість вирішення даного питання Міністерством оборони України.

В липня 2017 року позивач звернувся із заявою та відповідними документами до Міністерства оборони України. У заяві просив прийняти рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, внаслідок виконання ним обов`язків служби. 26.07.2017 позивач отримав від Міністерства оборони України відмову у розгляді документів з посиланням на те, що Міністерство оборони України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.

Вищенаведені обставини були предметом оскарження у суді.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 по справі №164/2488/1, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

На виконання постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018 за виконавчим листом від 01.08.2018 №164/2488/17 Міністерством оборони України 14.12.2018 прийнято протокольне рішення №131 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 внаслідок первинного встановлення йому III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби з посиланням на неподання ОСОБА_1 документа про причини та обставини поранення, а також на відсутність правових підстав призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, оскільки інвалідність встановлено більше ніж через три місяці після звільнення з військової служби, а тому відповідно до вимог пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» така допомога йому не призначається.

На думку позивача оскаржуване рішення було прийняте без врахування та всупереч висновкам суду по справі №164/2488/17, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, позивач вважає, що подав усі необхідні документи для призначення одноразової грошової допомоги, жодних завідомо неправдивих відомостей чи документів він не подавав. Звертає увагу на те, що подані ним документи в своїй сукупності свідчать не лише про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання, а й про те, що вони не пов`язані із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження в період проходження служби на території Демократичної Республіки Афганістан.

У зв`язку з вищенаведеним та з метою відновлення порушеного права позивач просить визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення, а також просить зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу.

Ухвалою суду від 07.06.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а третій особі строк для подання пояснень (а. с. 1).

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

03.07.2019 за вх. №10819/19 на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинського ОВК надійшло письмове пояснення щодо позовної заяви (а. с. 49-50), в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 та Маневицьким районним військовим комісаріатом заява гр. ОСОБА_1 про призначення й виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності разом із підтверджуючими документами була спрямована на розгляд до компетентної комісії Департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення. Однак комісією було прийняте протокольне рішення №131 від 14.12.2018 (п. 16) про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, жодних протиправних дій чи бездіяльності за результатами розгляду вищезгаданої заяви позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 та підпорядкованим Маневицьким районним військовими комісаріатами не вчинялось. Відтак, правових підстав для задоволення позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_3 немає.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в 1986-1988 роках проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у Збройних силах СРСР та України (а. с. 11-16).

У 1987 році під час проходження військової служби, перебуваючи на території Республіки Афганістан, позивач отримав вогнепальне поранення (контузія).

Як вбачається з Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.04.2016 №1495 наявні у ОСОБА_1 захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №386220 ОСОБА_1 01.07.2016 при первинному огляді встановлена третя група інвалідності, причиною інвалідності стало «поранення (контузія), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (ДРА)» (а. с. 56).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №745313 від 13.07.2017 при повторному огляді позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, причиною інвалідності стало «поранення (контузія), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» (а. с. 27).

Позивач у 2016-2017 роках неодноразово звертався із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_4 та Адміністрації Державної прикордонної служби України про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, однак отримував відмови.

В липні 2017 року позивач звернувся із аналогічною заявою та відповідними документами до Міністерства оборони України та 26.07.2017 отримав відмову з посиланням на те, що Міністерства оборони України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР. Позивач не погодився із зазначеним рішенням відповідача та оскаржив його до суду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 по справі №164/2488/1, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018, визнано дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2013 №975; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2013 №975.

На виконання постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018 за виконавчим листом від 01.08.2018 №164/2488/17 Міністерством оборони України 14.12.2018 прийнято протокольне рішення №131 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 внаслідок первинного встановлення йому III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби з посиланням на неподання ОСОБА_1 документа про причини та обставини поранення, а також на відсутність правових підстав призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, оскільки інвалідність встановлено більше ніж через три місяці після звільнення з військової служби, а тому відповідно до вимог пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей така допомога йому не призначається (а. с. 31).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2011- XII), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі та Порядком № 975.

Приписами статті 1 Закону України № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як встановлено судом, позивач перебував у статусі військовослужбовця строкової служби з 01.07.1986 по 16.05.1988, приймав участь в період бойових дій у складі в/ч пп 9878 з 17.09.1986 по 03.05.1988 в Республіці Афганістан (а. с. 58).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серії 12 ААА №386220 позивачу з 01.07.2016 встановлено III групу інвалідності у зв`язку з «пораненням (контузія), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (ДРА)», що підтверджується матеріалами справи.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Як передбачено пунктом першим Порядку №975, цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

За правилами пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 12 - 15 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу. Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Згідно із пунктом 19 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення (протокол від 14.12.2018 №131, пункт 16) про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з мотивів неподання ОСОБА_1 документа про причини та обставини поранення, а також на відсутність правових підстав призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, оскільки інвалідність встановлено більше ніж через три місяці після звільнення з військової служби, а тому відповідно до вимог пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» така допомога йому не призначається. Крім того, витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають проводитись Державною прикордонною службою України.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 21.22 наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», розшук архівних документів, необхідних для вирішення питання про причинний зв`язок захворювань (поранень) колишніх військовослужбовців, проводять військові комісаріати.

Існує сформована Верховним Судом єдина правозастосовна практика у постановах по справах №806/694/16 від 28.02.2018, №278/3011/16-а від 22.03.2018, №750/7847/17 від 24.04.2018, №296/3517/17 від 17.04.2018, №729/426/17 від 25.05.2018, щодо документів, які свідчать про причини та обставини поранення, яка вказує, що документами які свідчать про причини та обставини отримання поранення є Довідки до акту МСЕК, Витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії, Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, які і було надано позивачем відповідачу.

Абзацом шостим пункту одинадцятого Порядку №975, серед іншого, визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Порядок №975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Відтак, суд враховує подані позивачем докази (чинні медичні документи) щодо отримання в 1987 році під час бойових дій в Афганістані вогнепального поранення та встановлення третьої групи інвалідності (причина інвалідності «поранення (контузія), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби»), а саме: довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №386220 від 01.07.2016 (а. с. 56), довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №745313 від 13.07.2019 (а. с. 2722), витяг з протоколу №1495 від 05.04.2016 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (а. с. 41), висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 29.03.2016 №809/Ж (а. с.26).

Враховуючи наведене, суд вважає, рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу №1495 від 05.04.2016 в обставинах цієї справи засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Позивач, як військовослужбовець, якому встановлена інвалідність III групи внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, має право на призначення одноразової грошової допомоги.

Крім того, обставини щодо виплати одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України встановлені постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 по справі №164/2488/1, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018, а тому не потребують доказуванню та підтвердженню в межах розгляду даної справи.

Разом з тим, не заслуговують на увагу посилання відповідача в оскаржуваному рішенні про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, зокрема те, що позивач отримав поранення (контузію) під час проходження строкової служби з 01.07.1986 по 16.05.1988, а інвалідність первинно отримав 01.07.2016, тому відповідно до пункту шостого частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ не має права на отримання грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлена пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби. На підтвердження цього вказує на практику Верховного Суду, відображену у постановах від 26.06.2018 у справі №750/5074/17 та від 31.07.2018 у справі №363/1076/16-а (а. с. 31 зворот).

Проаналізувавши дану практику, суд звертає увагу на те, що у зазначених постановах Верховний Суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи слідує, що позивачу інвалідність первинно встановлена 01.07.2016, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №386220 від 01.07.2016 (а. с. 56). Відтак, застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме станом на 01.07.2016, а не законодавство в чинній редакції, як про це вказує відповідач.

Так, відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відтак, пункт шостий частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ передбачав право на отримання грошової допомоги для військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаним або резервістам при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачу встановлена інвалідність, яка настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується поданими позивачем документами.

Тобто, інвалідність настала саме внаслідок поранення (контузії) та отриманого під час виконання обов`язків військової служби. У зв`язку з цим суд зазначає, що у позивача виникло право на отримання грошової допомоги саме за пунктом четвертим частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, яка не встановлює додаткових умов для отримання грошової допомоги в залежності від періоду настання інвалідності після звільнення військовослужбовця з військової служби.

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту четвертого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та звернувся у встановленому порядку із відповідним переліком документів згідно Порядку №975, Міністерство оборони України безпідставно відмовило позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, з огляду на що рішення Міністерства оборони України, викладене у пункті 16 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 №131 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до статті 3 Конституції України, «людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави», а статтею 8 Конституції України закріплено що «в Україні визнається і діє принцип верховенство права».

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Логічним і цілком правильним є питання обмеження дискреційних повноважень правом. Саме тому проблема правових меж для дискреційних повноважень є чи не найважливішим елементом принципу верховенства права. Адже питання обмеження свавілля держави щодо реалізації та гарантування прав людини є ключовим елементом цього принципу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Саме по собі судове рішення про визнання рішення відповідача протиправним та його скасування не відновлює порушеного права позивача на отримання такої допомоги.

Суд враховує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, за результатами розгляду заяви позивача вже прийняв своє рішення, проте судом за результатами розгляду даної справи зроблено висновок про неправомірність такого рішення.

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 205, 229, 243, 245, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, викладене у пункті 16 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 грудня 2018 року №131 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) призначити і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк