Справа № 1.380.2019.001416
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6467/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Риб`як В.О., Сухарини Т.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року (ухвалене в м. Львові судом під головуванням судді Брильовьского Р.М., повний текст рішення складено 13.05.2019) у справі № 1.380.2019.001416 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, якою просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про визначення митної вартості товарів №UA209000/2019/000119/2 від 20.02.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/000391 від 20.02.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року адміністративний задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці ДФС про визначення митної вартості товарів №UA209000/2019/000119/2 від 20.02.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/000391 від 20.02.2019.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що під час митного оформлення транспортного засобу, позивачем не було надано розрахункових документів, які підтверджують здійснення ним оплати за транспортний засіб, ввезений ним на митну територію України. Згідно наданого рахунку фактури №015-2019 від 22.01.2019року оплату вартості транспортного засобу здійснено готівкою під час передачі. Окрім того вказує, що декларантом не було надано в повному обсязі декларацію країни відправлення №19DE98E3 від 23.01.2019 та вказує на розбіжності у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №1204/19 від 20.02.2019, яка полягає в тому, що експерт не міг 20.02.20119року у місті Вінниця провести огляд в світлу пору доби оцінюваного транспортного засобу, оскільки такий засіб перебував під митним контролем. Вважає, що рішення про коригування митної вартості товару від 20.02.2019 №UA209000/2019/000119/2 прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019року, винесеною у даній справі відкрито провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано учасникам справи строк для подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятиденного строку з моменту вручення копії цієї ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що копію названої ухвали позивач отримав 18.07.2019року, відзив на позовну заяву ним подано до суду апеляційної інстанції поза межами строків встановлених судом, а саме - 29.07.2019року. З клопотання про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу не звертався. Поважних причин, які йому перешкоджали звернутися з апеляційною скаргою не зазначив. Відтак, подана апеляційна скарга є такою, що подана в порушення ч.1 ст.304 КАС України, а зокрема поза межами строків, визначених судом.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що у січні 2019 року позивачем на митну територію України ввезено транспортний засіб - легковий автомобіль торгової марки AUDI модель Q5, бувший у використанні, номер кузова НОМЕР_1 , двигун дизельний, об`єм - 2967 см.куб, потужністю 190 кВт, тип кузова - універсал, к-сть місць -5, к-сть дверей -5, колір -сірий, колісна формула -4x4, рік виробництва - 2015, модельний рік -2015.

Згідно рахунку-фактури позивач придбав даний транспортний засіб у Автопарк Аслар (ФР Німеччина) 22 січня 2019 року за ціною 18500 Євро (а.с. 69, 137).

12 лютого 2019 року позивачем через представника/декларанта ФОП ОСОБА_3 (гр.14) подано для митного оформлення в режимі імпорту електронну митну декларацію форми МД-2 типу ІМ40ДЕ №UA209190/2019/019965 (а.с.72)за описом товару: «легковий автомобіль торгової марки AUDI модель Q5, бувший у використанні, номер кузова НОМЕР_1 , двигун дизельний, об`єм - 2967 см.куб, потужністю 190 кВт, тип кузова - універсал, к-сть місць - 5, к-сть дверей -5, колір - сірий, колісна формула -4x4, рік виробництва - 2015, модельний рік -2015. Призначений для переміщення по дорогах загального користування» (гр.31). Митна вартість названого транспортного засобу визначена позивачем за основним методом ціною товару у розмірі 566092,06 грн, що дорівнює 18500 євро за курсом валюти 30,59957100 (гр.22,23,42,45).

Згідно інформації, яка міститься в гр.44 митної декларації № UA209190/2019/019965 від 12.02.2019, декларантом до митного оформлення були подані наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) № 015-2019 від 22.01.2019 (а.с.69);

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної покладі та багажу UA20903/2019/07999 від 01.02.2019 (а.с.84-85);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 04.09.2015 (а.с.70);

- договір про надання послуг митного брокера б/н від 28.01.2019;

- заява на видачу посвідчення від 12.02.2019;

- заяву на Ф/О від 07.02.2019;

- копія митної декларації країни відправлення 19 DE98E3 від 23.01.2019 (а.с.71);

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA 008.21073-19 від 05.02.2019;

- паспортні документи заявника.

12.02.2019 митним органом витребувано від уповноваженої особи декларанта : оригінали документів, зазначених у митній декларації, або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів та надати документи, які підтверджують митну вартість та код товару , згідно УКТ ЗЕД ( усі наявні відомості по товару, необхідна для підтвердження заявленого коду товару, поданого до митного оформлення) - документацію на товар з визначенням показників (характеристик), за яким проводиться ідентифікація товару, зокрема фотографії, технічну документацію, сервісну книжку, експертний висновок, сертифікат відповідності, реєстраційні (технічні) документи на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом ; митні документи країни придбання ТЗ (а.с. 41).

уповноваженою особою позивача надано митному органу додаткові документи, а саме: звіт №1204/19 про визначення вартості транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України від 20 лютого 2019 року, складений оцінювачем ФОП Маківчук ОСОБА_4 .

20 лютого 2019 року відповідач прийняв рішення №UA209000/2019/000119/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.73), відповідно до якого визначив митну вартість названого товару за резервним методом у розмірі 27300,00 євро (замість 18500,00 євро, що була заявлена декларантом).

Як вбачається із змісту названого рішення, підставою для його прийняття є те, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 27300 євро. При цьому, відповідач вказав, що враховуючи положення ч. 3 ст. 53, пп. 1 ч.5 ст. 54 МК України ст.17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, орган доходів і зборів має право витребовувати додаткові документи, що підтверджують митну вартість. Митна вартість може бути визнана за умови подання: - експертного висновку. Також відповідно до ч.6 ст.53 декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні документи для підтвердження митної вартості товару.

Водночас, відповідач у названому рішенні зазначив, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 27300,00 євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.

Коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00391. У цій же картці відмови митний орган роз`яснив можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення шляхом подання ВМД із вірно заповненими графами 12 та 45 ВМД (відповідно до рішення про коригування митної вартості після приведення рівня митної вартості товару у графах 12, 45 МД відповідно до рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/000119/2 від 20.02.2019.

Не погодившись з рішенням митного органу про визначення митної вартості товарів та з прийняттям картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся з давним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Суд вважав, що оцінюючи подані декларантом документи в сукупності, відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України. Крім того, орган доходів і зборів мав реальну можливість вжити заходи щодо уточнення дійсної вартості імпортованого товару, перевіривши задекларовану вартість імпортованого транспортного засобу, оскільки рахунок-фактура (інвойс) містить відомості про продавця, його адресу та номер телефону. Суд також керувався тим, що у процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, при цьому умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 54 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем разом з митною декларацію 12.02.2019 року надано митному органу саме для підтвердження задекларованої митної вартості товару рахунок-фактуру (інвойс) № 015-2019 від 22.01.2019 (а.с.69) у якому зазначено, що оплату вартості транспортного засобу у розмірі 18500грн здійснено готівкою під час його передачі.

Оскільки із змісту названого рахунку-фактури (інвойсу) № 015-2019 від 22.01.2019 слідує, що оплата вартості транспортного засобу здійснена готівкою під час його передачі, однак платіжного документу позивач митному органу не надав під час первинного подання митної декларації.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

1) якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;

2) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

3) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

З доводів апеляційної скарги слідує, що підставою для витребування додаткових документів слугували обставини щодо ненадання митному органу платіжного документу про оплату вартості транспортного засобу у зв`язку з наявністю однієї із підстав, визначеною частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (а зокрема: «надані документи не містили відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена позивачем за названий транспортний засіб»).

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Із змісту вимоги митного органу про надання додаткових документів слідує, що митним органом витребувано: оригінали документів, зазначених у митній декларації, або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів; документи, які підтверджують митну вартість та код товару , згідно УКТ ЗЕД ( усі наявні відомості по товару, необхідна для підтвердження заявленого коду товару, поданого до митного оформлення) - документацію на товар з визначенням показників (характеристик), за яким проводиться ідентифікація товару, зокрема фотографії, технічну документацію, сервісну книжку, експертний висновок, сертифікат відповідності, реєстраційні (технічні) документи на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом ; митні документи країни придбання ТЗ (а.с. 41).

Дослідивши зміст названої вимоги колегією суддів враховано, що названа вимога відповідача складена в порушення ч. 3 ст. 53 МК України, оскільки витребувані позивачем документи не відповідають переліку документів, які міг витребувати відповідач згідно ч. 3 ст. 53 МК України на підтвердження задекларованої позивачем митної вартості. При цьому, названа вимога відповідача також не містила відомостей щодо причин та правових підстав витребування у позивача додаткових документів, із переліку приведених ч. 3 ст. 53 МК України.

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженою особою позивача надано митному органу звіт експерта №1204/19 від 20.02.2019 про визначення вартості транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України. У вказаному звіті зазначено, що огляд автомобіля проводився 20.02.2019року за адресою: м. Вінниця 7й кілометр Хмельницького шосе в світлу пору доби. Вартість ввезеного позивачем транспортного засобу складає 18 144 Євро.

Названий звіт №1204/19 від 20.02.2019 про визначення вартості транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України був відхилений відповідачем з підстав того, що експерт не міг 20.02.20119року у місті Вінниця 7й кілометр Хмельницького шосе в провести огляд в світлу пору доби оцінювання транспортного засобу, оскільки такий засіб перебував під митним контролем.

З пояснень сторін та матеріалів справи слідує, що наданий позивачем лист експерта Маківчук А.М. (а.с. 113) щодо здійснених описок у названому звіті до митного органу (стосовно місця проведення оцінки) до моменту звернення позивача до суду з даним позовом не надавався.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частина 1 ст.55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отож, як слідує з аналізу ст. 55 та частини 6 ст. 54 МК України, правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є:

1) виявлення обставин, що заявлення неповних* та/або недостовірних* відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного* визначення митної вартості товарів;

2) невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

3) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу;

4) відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

5) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

6) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості в якості підстави для коригування митної вартості відповідач зазначив «про наявність у нього сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом», оскільки заявлена митна вартість товару «не підтверджена документально і не відповідає інформації щодо вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС» та яка за даними вказаної системи складає 27300 євро. При цьому, відповідач вказав, що враховуючи положення ч. 3 ст. 53, пп. 1 ч.5 ст. 54 МК України ст.17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, орган доходів і зборів має право витребовувати додаткові документи, що підтверджують митну вартість. Митна вартість може бути визнана за умови подання: - експертного висновку. Також відповідно до ч.6 ст.53 декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні документи для підтвердження митної вартості товару.

Відповідно до частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

При цьому, колегією суддів встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, митним органом не дотримано положень п. 1та 3 частини другої статті 55 МК України, а зокрема не обґрунтовано причини через які митну вартість не може бути визнано на підставі наданих митному органу документів та не конкретизовано:

- ні у вимозі про витребування додаткових документів причин та правових підстав витребування у позивача додаткових документів, із переліку визначених ч. 3 ст. 53 МК України);

- ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості причин та правових підстав, із переліку визначених ст. 55 та частини 6 ст. 54 МК України.

Оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить інформації: які саме відомості є відсутніми документах, що подані позивачем до митного оформлення; яких відомостей на думку митного органу не вистачає для підтвердження задекларованої числових значень задекларованої митної вартості імпортованого товару; або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності та не підтверджують задекларовану митну вартість.

Посилання відповідача на обставини щодо спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст.55 МК України, для коригування митної вартості.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості відповідач повинен зазначити про наявність підстав, перелічених у ч. 1 ст.55 МК України та обґрунтувати причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано за документами наданими позивачем до митного оформлення.

Стосовно ж приведених доводів апеляційної скарги відповідача з приводу того, що підставою для витребування додаткових документів слугували обставини щодо ненадання митному органу платіжного документу про оплату вартості транспортного засобу та у зв`язку з наявністю такої правової підстави, як: «надані документи не містили відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена позивачем за названий транспортний засіб» яка визначена частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, то колегія суддів вказані доводи відхиляє, оскільки із змісту направленої позивачу вимоги про надання додаткових документів та оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слідує, що приведені позивачем доводи не були зазначені відповідачем в якості підстави для винесення названої вимоги та оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.

З огляду на обумовлені обставини колегія суддів прийшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення відповідає, вимогам переліченим у п.п.1 частини 2 статті 55 МК України

Окрім того, судом встановлено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є наслідком неналежного вчинення відповідачем дій щодо по формуванню направленої позивачу вимоги, яка не містила чіткого переліку документів (із переліку зазначеного у ч. 3 ст. 53 МК України) які слід було подати позивачу для підтвердження обставин з приводу задекларованої ним митної вартості та причин через, які митний орган не може підтвердити задекларовану позивачем митну вартість транспортного засобу.

Про обставин щодо необхідності подання позивачем платіжних документів про оплату вартості транспортного засобу, відповідач лише зазначив в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, жодних дій з приводу витребування платіжного документу з приводу оплати вартості ввезеного позивачем транспортного засобу до моменту прийняття оскаржуваного рішення, відповідач суду не вчиняв.

Таким чином, неправомірні дії та бездіяльність відповідача призвела до винесення оскаржуваного рішення.

Водночас, колегією суддів встановлено, що приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості, відповідач не обґрунтував обставин чому додатково подані документи не можуть бути прийняті в якості доказу, що підтверджує задекларовану позивачем митну вартість товару.

Про виявлені недоліки у названому звіті відповідач повідомив позивача лише в ході розгляду даної справи, що стало об`єктивною перепоною для позивача в оперативному усуненні виявленого недоліку.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача які йому передували не відповідають таким критеріям, як: використанням повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Стосовно ж дотримання відповідачем п. 2 та 4 частини другої статті 55 МК України, положення якого полягає у необхідності зазначення у рішення про коригування митної вартості:

наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом (пп. 2 ч.2 ст. 55 МКУ);

та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (пп.4 ч.2 ст. 55 МКУ) які, повинні в силу приписів ст. 55 МК України бути зазначені у рішенні про корегування митної вартості (пп.2 ч. 2 ст.55), то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного Кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що коригування митної вартості товару, відповідачем здійснено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС на товар у розмірі 27300,00 євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР. При цьому, відповідач обґрунтував неможливість застосування основного методу (за ціною договору) та інших другорядних методів тим, що метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 2б (ст.60 МКУ) не може бути застосований з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст.62 МКУ) та метод 2г (ст.63 МКУ) не може бути застосований митним органом з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Відповідно до частини першої статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Частиною другою статті 64 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відтак, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

10.04.2008року Законом України №250 УІ ратифіковано протокол про вступ України до Світової організації торгівлі та про приєднання України до угоди про Світову організацію торгівлі.

Відповідно до статті УІ п. 2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1947року оцінка імпортованого товару для митної мети повинна гуртуватися на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних цінах.

Визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу має відповідати принципам та положенням статті VII ГАТТ "Оцінка товару для митних цілей" та Угоди про застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до пункту 2 (b) статті під "дійсною вартістю" повинна розумітись ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Відповідно до додатка 1 до статті VII формування пунктів (a) і (b) дозволяє стороні, що домовляється, одноманітно визначати вартість для митних цілей або на підставі цін окремого експортера на імпортний товар, або на підставі загального рівня цін на подібний (аналогічний) товар.

Між тим, як вбачається з оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише про обставини щодо наявності інформації в системі АСАУР щодо митної вартості товару ввезеного у попередні періоди становила 27300 Євро. При цьому, у рішенні не міститься відомостей щодо дати, номеру митної декларацій за якою ввезено такий товар, періоду у якому такий товар розмитнено за вказаною ціною, не міститься і відомостей щодо комерційних умов поставки такого товару, дату ввезення (розмитнення) такого товару, найменування ввезеного товару, його технічних та інших характеристик (в тому рахунку і щодо виявлених пошкоджень, пробігу, року та кількості років перебування товару у фактичному використанні).

Митним органом не враховано, що вартість транспортного засобу (2015року випуску) залежить від звітного періоду ввезення його на територію України, адже фактична кількість років перебування транспортного засобу в експлуатації на час придбання та ввезення на територію України безпосередньо впливає на його вартість.

Отож, визначаючи вартість товару за другорядним методом, митний орган не навів жодних розрахунків визначеної ним митної вартості та не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі та які складові вплинули на формування зазначеної вартості.

На необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний суд у постановах від 23.04.2019року по справі №810/1479/16 та від 26 лютого 2019 р у справі №808/454/18.

Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу, не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Зважаючи на викладене, використана відповідачем інформація по ввезеним на митну територію України товарів із покликанням на відомості із системи АСАУР, не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару. Оскільки відповідач не довів належними до достовірними доказами як в суді першої так і апеляційної інстанцій, що імпортовані позивачем товари та товари про якій йдеться у системі АСАУР співпадають за номенклатурою, технічними властивостями товару та умовами поставки, датою ввезення та іншими приведеними вище характеристиками.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.001416 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.