Справа № 120/2048/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 липня 2019 р. Справа № 120/2048/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: не з`явився

відповідача: Вербицька Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.06.2019 №КО-8653/0-2022/95-19 клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по суті не розглянуто, а відповідь у формі листа є порушенням вимог ст.118 ЗК України. Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою від 01.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

16.07.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вказав, що листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.06.2019 року № КО-8653/0-2022/95-19 гр. ОСОБА_1 було повідомлено про те, що згідно наданих графічних матеріалів земельна ділянка розміщена на пасовищі, які за своїми природними особливості і призначенням мають використовуватись для сінокосіння та випасання худоби. Виробництво та переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається.

Додатково повідомлено, що згідно інформації, наданої відділом у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області дана земельна ділянка розташована на схилі до 15 градусів. Відповідно до статті 47 Закону України «Про охорону земель», забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів ( крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапаних культур, чорного пару тощо. Якщо земельна ділянка має схил більше 7 градусів, то вона не придатна для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи викладене, Головне управління відмовило надані дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району.

Крім того, посилаючись на норми статті 118 цього ЗК України вказали, що позивач бажає отримати у власність земельну ділянку з видом угіддя пасовище, яке має на меті сінокосіння та випасання худоби, а не ведення особистого селянського господарства. Тобто, згідно статті 37 Закону України « Про охорону земель» використання земельних ділянок, що призводить до погіршення їх якості, забороняється.

Так, передача вищезазначеної земельної ділянки у власність громадянам буде суперечити нормам чинного законодавства, що у свою чергу є підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць. Звернули увагу суду, що обґрунтування відмови крутизною схилу позивачем у позовній заяві не заперечується та не оскаржується.

Виходячи з вищевикладеного, позовна вимога стосовно визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не розгляду клопотання в строки встановлені ст. 118 ч.7 ЗК України протягом одного місяця з часу його отримання та не прийняття жодного із рішень задоволенню не підлягає, оскільки Головним управлінням в місячний термін була прийнята відмова у виді листа.

Крім того, наголосили, що позивачем не було дотримано форму клопотання, а саме не зазначено виду документації із землеустрою.

22.07.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно якої зауважив, що рішення про надання дозволу або про відмову в його наданні оформляється розпорядчим індивідуальним актом у формі наказу. Окрім того, посилаючись на норми статті 25 Закону України "Про землеустрій" наголосив, що саме відповідач є суб`єктом владних повноважень, який розпоряджається землями державної власності та згідно закону на нього покладено обов`язок визначатись із видом документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

До відзиву на позовну заяву відповідач додає копію технічної документації від 1989 року, однак така документація із землеустрою не була підставою для формування земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру, що підтверджується копією листа, за підписом начальника відділу Жовтан Н., копію якого відповідач додає до відзиву, в якому вказано, що інвентаризацію проведено відповідно до наказу від 12.08.2013 р. №67 «Про проведення робіт по інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності». Відповідач не надав суду копію проекту землеустрою щодо інвентаризації земель, зокрема по земельній ділянці за кадастровим номером: НОМЕР_1 та копію поземельної книги, в якій зазначається, що земельна ділянка є сільськогосподарського призначення, і не зазначається як землі під пасовище, як вказує відповідач. Доказів протилежного відповідач в силу ст.77 ч.2 КАС України не надає.

Серед іншого, у надій відповіді на відзив представник позивача просив справу розглянути в письмовому провадженні без участі представника позивача.

В судове засідання 23.07.2019 представник позивача не з`явився.

За відсутності заперечень з боку представника відповідача, суд враховуючи положення статті 205 КАС України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення заявленого позову з підстав викладених у відзиві, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням від 22.04.2019, в якому посилаючись на норми ст.ст. 8, 14 Конституції України та ст.ст. 80, 81, 84 ч. 1, 116, 118, 121, 122 ч. 4 Земельного кодексу України, просили надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної форми власності за кадастровим номером НОМЕР_1 (загальна площа 5,5441 га, землі запасу), орієнтовною площею 2,0 га на кожного із заявників окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів, зокрема, викопіювання з публічної кадастрової карти України з позначенням бажаного місця розташування земельних ділянок на кожного з заявників окремо, викопіювання земельної ділянки, виданого Гнатківською сільською радою, інформацію ДЗК від 21.04.2019.

Листом від 11.06.2019 №Ко-8653/0-2022/0/95-19 ГУ Держеокадастру відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району. Причинами для відмови вказано, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства згідно наданих графічних матеріалів розміщена на пасовищі, які за своїми природними особливостями і призначенням мають використовуватись для сінокосіння та випасання худоби. Виробництво та переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається. Крім того, вказали, що з наданих документів неможливо визначити який вид документації заявник хоче розробити (проект чи технічну документацію). Додатково повідомили, що згідно наданої інформації відділом у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області дана земельна ділянка розташована на схилі до 15 градусів.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про охорону земель», забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо.

Якщо земельна ділянка має схил більше 7 градусів то вона не придатна для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з вказаною відмовою та її формою, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (частина 4 статті 122 Земельного Кодексу України).

Відповідно до частин 1-3 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 Земельного кодексу України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства, що становить не більше 2 гектар.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Відповідно до частин 10, 11 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Особливу увагу суд звертає на положення статті 79-1 Земельного кодексу України, частиною 1 якої передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини 2 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частини 3,4 статті 79-1 Земельного кодексу України).

При цьому, згідно з частиною 5 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відтак, формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Так, суд зауважує та звертає увагу відповідача на норми статті 79-1 ЗК України. В даному випадку позивач зверталась до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою земельної ділянки із присвоєним кадастровим номером № НОМЕР_1 .

Визначаючись з приводу правомірності відмови відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд звертає увагу на положення частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, якими визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу.

Проте, у листі від 11.06.2019 №КО-8653/0-2022/0/95-19 відповідач вказує, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства згідно наданих графічних матеріалів розміщена на пасовищі, які за своїми природними особливостями і призначенням мають використовуватись для сінокосіння та випасання худоби. Виробництво та переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається.

Водночас, у листі наданим до відзиву на позовну заяву за підписом начальника відділу Жовтан Н., вказано, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 згідно матеріалів інвентаризації відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності землі запасу (пасовище). Підставою для формування земельної ділянки є розпорядження Томашпільської РДА від 05.08.2013 №265 та наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.08.2013 №67 "Про проведення робіт по інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності". Поземельна книга на вказану земельну ділянку відкрита.

Разом з тим, в підтвердження заявленої позиції суб`єктом владних повноважень відповідно положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надано суду відповідних доказів зокрема копії поземельної книги, копії проекту землеустрою щодо інвентаризації земель, зокрема по спірній земельній ділянці.

Крім того, щодо позиції відповідача викладеної у листі від 11.06.2019 стосовно того, що бажана земельна ділянка розташована на схилі до 15 градусів, а відповідно до положень статті 47 Закону України "Про охорону земель" на схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо. Якщо земельна ділянка має схил більше 7 градусів, то вона не придатна для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 47 Закону України "Про охорону земель" визначено, що використання ерозійно- та зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється за умови вжиття заходів щодо їх протиерозійного і протизсувного захисту, передбачених законодавством України.

З метою захисту земель від ерозії та зсувів у землевпорядній, містобудівній та іншій документації передбачаються заходи щодо забезпечення протиерозійної та протизсувної стійкості території.

Забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо.

Власники земельних ділянок та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані здійснювати ґрунтоохоронні заходи з метою запобігання погіршенню їх якісного стану та якісного стану суміжних земельних ділянок і довкілля в цілому.

Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що крутизна схилу бажаної позивачем земельної ділянки становить менше 7 градусів. Крім того, представником відповідача не надано достатніх та переконливих доказів щодо розміщення певного виду сільськогосподарських культур, які обмежено вимогами законів України, позивачем в майбутньому.

З приводу належної форми прийнятого відповідачем рішення, то суд звертає увагу на наступне.

Щодо форми рішення уповноваженого органу слід зазначити, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постановах від 11.04.2018 у справі №806/2208/17, від 24.04.2018 у справі №802/1534/17-а, від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, від 10.01.2019 у справі №820/4555/17.

В межах даного адміністративного спору позивач звернулась до відповідача не із зверненням, а із відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_1 відповіді у формі листа. Суд вважає за доцільне зазначити, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розробку документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не розгляду клопотання позивача в строки встановлені ст.118 ЗК України протягом одного місяця та неприйняття жодного з рішень за результатами його розгляду, суд відмовляє у її задоволенні та зауважує наступне.

Бездіяльність - певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно з законодавством України.

Так, слід вказати, що відповідачем у даній справі вчинено дію, у формі надання відповіді-відмови на клопотання позивача.

Відповідно вимог статті 9 КАС України, суд вважає да доцільне вийти за межі позовних вимог та з метою ефективного захисту прав позивача визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену в листі від 11 червня 2019 року №КО-8653/0-2022/0/95-19.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить на користь позиції позивача.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду. Водночас, судом не встановлено, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку відповідності місця розташування бажаного замовником об`єкту вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 від 22 квітня 2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із урахуванням висновків суду викладених в судовому рішенні.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності відмови, викладеної у листі від 11.06.2019, суд доходить висновку щодо часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 від 22 квітня 2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із урахуванням висновків суду викладених в судовому рішенні.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену в листі від 11 червня 2019 року №КО-8653/0-2022/0/95-19.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 30.07.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович