Справа № 620/801/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/801/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні сучасні комунікаційні системи» до Управління Держпраці у Чернігівській області, про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області та просить: визнати протиправною та скасувати постанову №25-01-104/0012/26 від 31 січня 2019 року про накладення штрафу у сумі 111 690, 00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання з`явився представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2018, за адресами фактичного проведення робіт ТОВ «ЕСКС», а саме: м. Чернігів, вул. Любецька, 40 та м. Чернігів, вул. Мстиславська, 76 інспектором праці Назаренком Назарієм Григоровичем , службове посвідчення № 1196, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 у присутності директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні сучасні комунікаційні системи» ОСОБА_2 , було проведено інспекційне відвідування позивача.

Під час інспекційного відвідування 18.12.2018 за адресою: м. Чернігів, вул. Широка, 2 , директором ТОВ «ЕСКС» не було надано необхідних для проведення контрольного заходу документів, у зв`язку з чим складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № 25-01-104/0208 від 19.12.2018 та складено вимогу про надання документів від 19.12.2018 № 25-01-104/0182, якою зупинено інспекційне відвідування для надання необхідних документів до 11.01.2019 до 11-00 год.

Листом від 10 січня 2019 року позивачем, на адресу відповідача, було направолено витребувані документи, в тому числі штатний розпис, табелі обліку використання робочого часу, особові картки працівників.

Відповідно до штатного розпису та наказів на прийом на роботу, на момент проведення інспекційного відвідування ТОВ «Енергетичні сучасні комунікаційні системи» прийнято на роботу та укладено трудові договори з 13 працівниками.

ТОВ «ЕСКС» до перевірки надано цивільно-правові договори та акти здачі-прийняття робіт.

10.01.2019 складено АКТ інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-104/0012, копію якого направлено на юридичну адресу товариства.

31 січня 2019 року відповідачем винесена постанова №25-01-104/0012/26, згідно якої, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 10 січня 2019 року № 25-01-104/0012 щодо порушень Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетичні сучасні комунікаційні системи», , юридична адреса: м. Чернігів, вул. Г. Полуботка, буд. 6-а, фактична адреса: м. Чернігів, вул. Широка, буд. 2, законодавства про працю, встановлено, що працівника ОСОБА_3 фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України).

Накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетичні сучасні комунікаційні системи», штраф у розмірі 111690,00 гривень.

Не погодившись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд скасувати постанову про накладення штрафу.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що накладення на Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні сучасні комунікаційні системи» штрафу у сумі 111 690,00 грн. є не обґрунтованою і безпідставною.

В обґрунтування своєї позиції апелянт вказує, що Позивачем фактично допущено до роботи особу без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу. Зазначає, що укладений з ОСОБА_3 договір не відносяться до цивільно-правових, адже із пояснень останнього убачається що між ним та Позивачем фактично існували трудові відносини.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Цивільним кодексом України, яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 N 509 (далі - Порядок N 509).

Відповідно до п.2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017 року, відповідно до п.2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

При цьому судовою колегією враховується, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 визнано нечинною.

Відповідно до ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова Уряду України від 29.04.2017 року № 295 втратила чинність 14.05.2019 року з моменту набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року. Отже, приписи Порядку №295 застосовуються судом до спірних правовідносин, оскільки він був чинний на момент проведення інспекційного відвідування Позивача.

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Відповідно до пп. 3 п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, з акта перевірки №25-01-104/0012 від 10.01.2019, Позивач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП, а саме допуск ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору.

Згідно письмового пояснення ОСОБА_3 від 18.12.2018 він працює у ТОВ «ЕСКС» з 03.12.2018 різноробочим. Працює з понеділка по п`ятницю з 9-00 год. до 18-00 год.

Між Позивачем та ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір №15 від 03.12.2018 на виконання певних робіт, а саме підсобні роботи, що підпадає під ознаки різноробочого.

Даний Договір було укладено з ОСОБА_3 на виконання укладеного між ТОВ «ЕСКС» та Управлінням освіти ЧМР договору підряду на капітальний ремонт будівлі ЗНЗ №13, що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Любецька, 40, зі строком до 31 січня 2019 року.

З метою пришвидшення виконання робіт, для ефективнішої організації та проведення капітального ремонту, позивачем було вирішено укласти договори з рядом фізичних осіб по цивільно-правовому договорі, в тому числі і з ОСОБА_3 .

Приймання таких працівників в штат, в тому числі ОСОБА_3 , ТОВ «ЕСКС» не планувало. Враховуючи вік ОСОБА_3 (17 років), було додатково отримано згоду матері на укладення цивільно-правового договору.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 Цивільного кодексу).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Цивільно-правовим договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовим договором не робиться.

Наведений висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 587/1714/17.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє трудовий договір від цивільно-правового, є те, що трудовим договором регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі №200/9385/16 та від 28.02.2019 року у справі №824/766/16-а.

Умовами цивільно-правового договору №15 від 03.12.2018, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , є виконання певних робіт за замовленням, а не визначену трудову функцію в діяльності підприємства, враховуючи, що було укладено Договір на проведення капітального ремонту школи №13 за певний строк. Тобто, предметом цього договору є певний матеріальний результат, кінцевий результат, а не процес праці.

Наведене свідчить про те, що угода, укладена між позивачем та ОСОБА_3 , має усі ознаки цивільно-правового договору, що спростовує посилання апелянта на укладення з вказаним працівником трудового договору.

Згідно з абз.2 та абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Отже, як встановлено, укладена між позивачем та ОСОБА_3 угода не має ознак трудового договору, що вказує на протиправність та не обґрунтованість оскаржуваної постанова про накладення штрафу, яка підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні сучасні комунікаційні системи» до Управління Держпраці у Чернігівській області, про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 26.07.2019