Справа № 759/1916/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/1916/18 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кузьмишиної О.М.,

суддів Костюк Л.О., Сорочка Є.О.

при секретарі судового засідання Білоус А.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Правобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у врахуванні при призначенні пенсії суми заробітної плати за останні 24 календарних місяці роботи перед звільненням на пенсію, на які нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування та зобов`язання відповідача проводити позивачу в подальшому виплату пенсії, згідно ст. 33, 35, 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент призначення пенсії) із суми заробітку для призначення пенсії за останні 24 календарних місяці роботи перед звільненням на пенсію, на які нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування в розмірі 80% заробітної плати (чинному на момент призначення пенсії).

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача при призначенні пенсії позивачу, виходячи з обчислення пенсії за 60 календарних місяців роботи, а не за 24 календарних місяців, у зв`язку із чим такий розрахунок є незаконним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення", якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку обчислення пенсії" набула чинності згідно правилам обчислення строків за Цивільним кодексом України та Цивільним процесуальним кодексом України лише 25.04.2014 р., а тому до позивача такий порядок не застосовується, оскільки до УПФУ остання звернулась 24.04.2014 р.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.04.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти новее, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, оскільки невірно обчислено дату з якої має виконуватися постанова Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку обчисленні пенсії».

Апелянт вважає, що норми вищевказаної постанови повинні бути застосовані після дня їх офіційного опублікування.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вийшла на пенсію державного службовця у квітні 2014 року з посади заступника директора Департаменту Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Позивач перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду в м.Києві та отримує призначену їй відповідно до Закону України «Про державну службу» пенсію за віком як державний службовець в розмірі 80 % суми заробітної плати.

24.04.2014 р. позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила призначити їй пенсію з урахуванням всіх виплат, згідно наданих довідок про складові заробітної плати за останні 24 календарних місяці роботи перед зверненням за пенсією, а саме: від 09.04.2014 р. № 1, від 23.04.2014 р. № 02/10-2707, від 23.04.2014 р. № 03/10-2708 та повідомити про розмір та підстави призначеної пенсії відповідно до наданих документів та довідок про складові заробітної плати за останні 24 календарних місяців роботи перед зверненням на пенсію.

Листом відповідача від 13.05.2014 р. за № 244/09/М-201 позивача повідомлено про призначення їй з 24.04.2014 р. пенсії за віком як державному службовцю та вказано її розмір в сумі 8 120,61 грн., який розрахований відповідно до норм Закону України «Про державну службу» та згідно довідок про заробітну плату.

10.08.2017 р., ознайомившись із матеріалами своєї пенсійної справи № 302724 у Центрі соціальних служб Святошинського району, позивач дізналась, що відповідно до Висновку зауважень та пропозицій Головного управління ПФ України в м.Києві від 06.05.2014 р. їй було призначено пенсію в розмірі 8 120,61 грн., що є на 1005,93 грн. менше від розрахованої згідно Протоколу управління ПФ від 28.04.2014 р.

22.04.2014 р. позивач була звільнена з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

23.04.2014 р. при отриманні довідки про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії, позивачем було виявлено технічну помилку допущену в написанні її імені та по батькові, яка була виправлена лише 24.04.2014 р.

Заяву про призначення пенсії та відповідні документи позивачем було подано 24.04.2014 р.

В цей же день була опублікована постанова Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення».

Даною постановою було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», відповідно до пп. 2 п. 2 якої на час визначення заробітку для обчислення пенсій, котрі призначають на умовах і в порядку, визачненому в Законі України «Про державну службу», розмір виплат (окрім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), які включаються у заробіток для обчислення пенсії, визначають за вибором того, хто звернувся з приводу призначення пенсії, за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням щодо її призначення.

08.09.2017 р. позивач звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із проханням здійснювати в подальшому виплату пенсії в розмірі 9 126,54 грн., яка була встановлена відповідно до протоколу Управління ПФ України в Святошинському районі 5112 від 28.04.2014 р.

Листом від 15.09.2017 р. № 1652/01/М-1217/1 Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті в подальшому пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчисленні пенсії» (в редакції від 25.03.2014 р. № 112), із визначенням середньомісячної суми виплат шляхом ділення загальної суми таких виплат на 24.

Не погоджуючись із такою відмовою Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, позивач звернулась до суду із позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», викладені у постанові Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» набрали чинності з моменту їх опублікування, а саме: 24.04.2014 р., а тому саме з цього моменту вони підлягають застосуванню.

Колегія суддів, ознайомившись із матеріалами апеляційної скарги, перевіривши дотримання судом першої інстанцїі норм матеріального та процесуального права, вважає висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи із наступного.

Колегією суддів встановлено, що позивачу було призначено пенсію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку обчислення пенсії» (втратила чинність 23.09.2016 р.).

Так, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку обчислення пенсії» (в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) було установлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 або 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60.

Постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» було внесено зміни, зокрема, у п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку обчислення пенсії», відповідно до якого розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією за будь-які 60 календарних місяців роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60.

Позивач вважає, що прийняття змін в частині визначення розміру заробітку під час обчислення пенсії погіршує її права та зменшує розмір пенсії на який вона розраховувала під час виходу на пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 24.04.2014 р. звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою, в якій просила призначити їй пенсію, з урахуванням всіх виплат, згідно наданих довідок про складові заробітної плати за останні 24 календарних місяці роботи перед зверненням за пенсією.

В той же час, відповідачем було призначено пенсію позивачу виходячи із розрахунку складових заробітної плати за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за пенсією.

Підставою для призначення пенсії позивачу стала постанова Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», яка набрала чинності 24.04.2014 р.

На думку позивача положення вищевказаної постанови не можуть бути застосовані до неї, оскільки датою набрання чинності даної постанови слід вважати 25.05.2014 р.

Вирішуючи дане питання, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідно до частини першої статті 51, частин другої, четвертої, п`ятої статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року N 794-VII постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

У випадках, передбачених законом, постанови Кабінету Міністрів України або їх окремі положення, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню і набирають чинності з моменту їх доведення в установленому порядку до виконавців, якщо цими постановами не встановлено пізніший термін набрання ними чинності.

Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях і друкованих засобах масової інформації, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України.

З метою забезпечення конституційного права громадян на доступ до правової інформації і створення належних умов користування чинними актами законодавства, Указом Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно- правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 № 503/97, встановлено порядок оприлюднення в офіційних друкованих виданнях актів законодавства.

Такими виданнями визнано:

- «Офіційний вісник України»;

- «Офіційний вісник Президента України»;

- «Відомості Верховної Ради України»;

- газета «Урядовий кур`єр»;

- газета «Голос України»;

Вищезазначені друковані видання є офіційними, в яких оприлюднюються прийняті нормативно-правові акти. Оприлюднення актів в інших друкованих виданнях не носить офіційного характеру, що не може бути використано для офіційного застосування.

Слід зазначити, що один і той же акт законодавства, як правило, може публікуватися у декількох офіційних джерелах.

Також, акти Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України можуть бути, в окремих випадках, офіційно оприлюднені через радіо та телебачення. Крім того, з метою забезпечення в Україні єдиних принципів ідентифікації та державного обліку нормативно-правових актів, створення фонду цих актів та підтримання їх у контрольному стані Міністерство юстиції України на виконання Указу Президента України від 27 червня 1996 року № 468/96 створило Єдиний державний реєстр нормативно-правових актів (далі - Державний Реєстр) як автоматизовану систему збирання, накопичення та опрацювання актів законодавства, яка складається з еталонного, страхового, робочого та інформаційного фондів. До Державного реєстру включаються чинні, опубліковані та неопубліковані, у тому числі з обмежувальними грифами, закони України, постанови Верховної Ради України, укази і розпорядження Президента України, декрети, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативні акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, зареєстровані в Міністерстві юстиції України, нормативні акти Національного банку України, міжнародні договори України.

Відповідно до інформації розміщеної на офіційному сайті Міністерства юстиції України про набрання чинності новими нормативно-правовими актами, що зачіпають права та інтереси громадян постанова Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» була опублікована 24.04.2014 р. в Урядовому кур`єрі № 75 та 30.04.2014 р. в Офіційному віснику України № 34.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.07.98 р. № РП/98 «У справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої та четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховної Ради України)» зазначив, що в Конституції України закріплено загальний порядок обчислення строків, єдиний для всіх органів влади, - в календарних днях (частина друга статті 77, частина третя статті 82, пункт 31 частини першої статті 85, частина друга статті 90 та ін.).

Конституційний Суд України при цьому бере до уваги і загальноприйнятий у законодавстві України порядок обчислення строків на вчинення відповідних процесуальних дій органами влади. Так, у Цивільному процесуальному кодексі України передбачено, що коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо закінчення строку припадає на неробочий день, то за останній день строку вважається перший після нього робочий день (частина третя статті 87). Аналогічні положення містяться в частині третій статті 51 Арбітражного процесуального кодексу України, а також у Регламенті Верховної Ради України (частини третя та четверта статті 11.0.1.).

Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні. Саме в такому значенні цей термін вживається і в тексті Конституції України, зокрема у статті 94.

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини другої статті 94 Конституції України щодо п`ятнадцятиденного строку, а також положення частини четвертої статті 94 Конституції України щодо десятиденного строку треба тлумачити так, що перебіг цих строків має здійснюватися в календарних днях. Строки підписання та офіційного оприлюднення Президентом України законів України, визначені частинами третьою та четвертою статті 94 Конституції України, потрібно розуміти так, що вони починаються з наступного дня після отримання законів Президентом України, а якщо їх завершення припадає на вихідний або святковий день, то днем закінчення цих строків є наступний робочий день.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» визначено, що ця постанова набирає чинності з дня опублікування, крім пункту 8 змін, затверджених цією постановою, який набирає чинності з дня набрання чинності Законом України від 17 листопада 2011 р. N 4050-VI «Про державну службу».

Отже, під фразою «з дня їх офіційного опублікування», передбаченого ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» слід розуміти не день опублікування постанови, а наступний день, після дня опублікування в першому друкованому виданні.

Наведений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.11.2018 р. у справі № 826/11909/16, від 12.09.2018 р. у справі № 295/6624/16-ц.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи правовий висновок Конституційного Суду України та висновки Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» набирає чинності та підлягає виконанню суб`єктом владних повноважень після дня її офіційного опублікування.

В контексті вищевикладеного, постанова Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» набрала чинності на наступний день після її опублікування, тобто 25.04.2014 р., а, отже, оскільки позивачем було подано заяву про призначення пенсії 24.04.2014 р., то для розрахунку їй пенсії повинні були застосовані положення чинної станом на 24.04.2014 р. постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку обчислення пенсії», якою передбачено визначення заробітку для обчислення пенсії, виходячи із 24 останніх календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що днем набрання чинності постанови є день її офіційного опублікування, є помилковим.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись вищенаведеними правовими нормами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України позивачу підлягають відшкодуванню судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі понесеному в суді першої та апеляційної інстанції (704,80+1057,21)= 1 762,01 гривень.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 квітня 2019 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнии повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві) щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні при призначенні пенсії суми заробітної плати за останні 24 календарних місяці роботи перед зверненням за пенсією, на які нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві проводити ОСОБА_1 в подальшому виплату пенсії згідно із ст.ст. 33, 35, 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент призначення пенсії) із суми заробітку для призначення пенсії за останні 24 календарних місяці роботи перед зверенням за пенсією, на які нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 80 % заробітної плати (чинному на момент призначення пенсії).

Присудити на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1 762,01 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

Є.О.Сорочко