Справа № 240/5836/19
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5836/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов Сергій Вікторович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

30 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників відповідача та третьої особи, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року (повний текст рішення складено 20.05.2019р. у м.Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - військова частина НОМЕР_1 про стягнення компенсації в сумі 8273,72 грн.,

В С Т А Н О В И В :
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 із позовом, в якому просить стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на його користь компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні та премії) за період з 05.01.2019 по 18.01.2019 у сумі 8273,72 гривень. В обґрунтування позову зазначав, що на день звільнення із Збройних Сил України, йому не проведено виплати всіх сум, які належали до виплати, а саме: одноразової грошової допомоги при звільненні та премії. Такі виплати Генеральним штабом України здійсненні із запізненням, у зв`язку із чим дії відповідача вважає протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На переконання позивача за затримку розрахунку при звільненні, відповідач несе відповідальність, передбачену статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України починаючи з дати звільнення по день фактичного розрахунку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - військова частина НОМЕР_1 про стягнення компенсації в сумі 8273,72 грн. - задоволено.

Стягнуто з Генерального штабу Збройних Сил України () на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні та премії) за період з 05.01.2019 по 18.01.2019 у сумі 8273,72 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Генеральний штаб Збройних Сил України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. В апеляційній скарзі зазначає, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу, а тому Кодексу законів про працю України на таких не поширюються.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 692 (по особовому складу) від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас відповідно підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.12). В свою чергу, 05.01.2019 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №4 від 05.01.2019 року позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення.

Проте, станом на 05.01.2019 день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення ОСОБА_1 не отримав одноразову грошову допомогу при звільненні та премію.

Вказані виплати відповідачем були із запізненням перераховані на банківський рахунок позивача 16.01.2019 (одноразова грошова допомога при звільненні) та 18.01.2019 (премія).

У зв`язку із невчасним розрахунком позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату належного грошового забезпечення, проте позивача повідомлено, що військова частина знаходиться на фінансовому забезпеченні у фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України та не здійснює нарахування та виплату передбачених законодавством виплат.

Позивач вважаючи свої права на своєчасне отримання виплат при звільненні із Збройних Сил України порушеними звернувся до суду за їх захистом, одночасно вказавши, що до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи Кодексу законів про працю України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, у зв`язку з тим, що у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, виникла необхідність стягнення на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Так, частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Приписами статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

При цьому, відповідно до цього Закону, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, указом Президента України від 10 грудня 2008 року за №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Приписами пункту 242 вказаного Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абз.1 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Порядок №393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З огляду на вищевказані норми, Закон №2011-XII та Порядок №393 визначають, що одноразова допомога при звільненні виплачується особам, які звільняються зі служби та має бути виплачена не пізніше дня звільнення з військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до грошового атестату (форми №2, серії ЗУ №408505) позивачу фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України нараховано, серед іншого премію у 30% та одноразову грошову допомогу в розмірі 426225 гривень, проте на день виключення із списків, вказані кошти не були виплачені, що в свою чергу і слугувало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Приписами частини 2 статті 24 Закону №2232-ХІІ передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Однак, порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця з військової служби не врегульовано, ані Законом №2232-ХІІ, ані вищезгаданим Положенням.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносин.

Одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. Проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , 26.12.2018 був звільнений з військової служби у Збройних Силах України та 05.01.2019, відповідно до наказу, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України. Однак, згідно банківської виписки (за період з 01.01.2019 по 04.02.2019), яка міститься в матеріалах справи, повний розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 424345,95 грн. був здійснений лише 16.01.2019, а премії у сумі 18795,77 грн. - 18.01.2019.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців Збройних Сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду про стягнення на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції і в частині суми компенсації за затримку повного розрахунку 8273,72 грн.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 липня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Моніч Б.С. Охрімчук І.Г.