Справа № 816/2561/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2019 року

Київ

справа №816/2561/15

касаційне провадження №К/9901/27892/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

за участю секретаря Жидецької В.В.,

представника позивача Гончар Н.Б. ,

представника відповідача Новоселецької І.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2015 у справі № 816/2561/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» у липні 2015 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.02.2015 №/519.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 18.08.2015 позовні вимоги задовольнив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26.10.2015 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 залишив без змін.

Кременчуцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, правонаступником якої є Головне управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2015, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 198.3 статті 198, пункту 201.11 статті 200 Податкового кодексу України, статтей 69, 86, 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій).

Головним управлінням ДФС у Полтавській області під час судового засідання заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Кременчуцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області (Кременчуцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області) її правонаступником - Головним управлінням Державної фіскальної служби у Полтавській області у зв`язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кременчуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» з питань взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рунд» за серпень 2014 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільгосп Центр» за період: листопад 2013 року, січень, травень-червень 2014 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Карма-А» за період листопад-грудень 2013 року, січень, червень 2014 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Макрос-Опт» за період: листопад 2013 року, травень-червень 2014 року, Приватного підприємства «Айсберг Прайм» за період: грудень 2013 року, червень 2014 року, Фермерським господарством «Куценко» за період: грудень 2013 року, червень 2014 року, Приватним підприємством «Реджина Плюс» за період: лютий, червень 2014 року, результати якої оформлено актом від 16.01.2015 №48/16-03-22-02-12/30547403.

На підставі зафіксованих в акті висновків податкового органу про вчинення позивачем порушень пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.02.2015 № /519 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 1836146 грн., в тому числі: в сумі 1224097 грн. основного платежу та в сумі 612049 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Вчинення позивачем вищезазначених порушень вимог податкового законодавства, на думку відповідача, полягає у неправомірному включенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість за наслідками господарських операцій щодо придбання товарів (соя) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рунд» на підставі договору від 20.08.2014 №25/08/2014-С, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосп Центр» на підставі договору від 29.10.2013 №1/94/10/2013-С, Приватного підприємства «Айсберг Прайм» на підставі договору від 21.11.2013 №57/11/2013-С та Фермерського господарства «Куценко» на підставі договору від 21.11.2013 №64/11/2013-С.

Обґрунтовуючи свою позицію, Кременчуцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області посилалась на те, що рух придбаних товарів позивачем у задекларованих постачальників не підтверджується у ланцюгу постачання. Крім того, податковий орган наголошував на встановленому за наслідками контрольних заходів факті неперебування контрагентів позивача за адресою місцезнаходження та неможливості фактично виконати договірні зобов`язання, з огляду на відсутність виробничих активів, складських приміщень, основних фондів та інших умов, необхідних для здійснення господарської діяльності, зокрема у задекларованих позивачем обсягах. Крім того, на думку відповідача, недоліки первинних документів, складених на наслідками спірних господарських операцій, позбавляють можливості ідентифікувати спірну поставку сої як таку, що відбулася за відображеним у договірних умовах змістом.

Крім того, відповідач вказує на зафіксовані Криворізькою північною об`єднаною державною податковою інспекцією висновки в акті перевірки від 09.07.2014 №77/04-83- 22-02/34031293 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФГ «Куценко», проведеної в межах кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 14.02.2014 №0000025, на виконання постанови старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, стосовно здійснення господарської діяльності ФГ «Куценко» за період з 01.01.2011 по 31.12.2013: обсяги наданих земельних ділянок у 2013 році не співпадають з обсягами реалізованої продукції, відсутні документи щодо внутрішньогосподарського переміщення сільськогосподарської продукції рослинництва врожаю 2011 та 2013 років.

Так, за висновками податкового органу, у спірній ситуації мала місце імітація господарських операцій щодо придбання товару.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що пред`явлені суду позивачем первинні документи за наслідками спірних господарських операцій підтверджують їх реальний характер та зв`язок з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод», яке є власником комплексу з переробки сої.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарської операції, її справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарської операції, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) такої операції. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкових (грошових) зобов`язань на підставі такої операції.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Таким чином, з метою дослідження фактичного придбання активів у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок поставки, обсяги і зміст поставки, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій з придбання активів, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Судами попередніх інстанцій зазначених вимог не виконано, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції вважає передчасними їхні висновки щодо підтвердженості права позивача на формування податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рунд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільгосп Центр», Приватним підприємством «Айсберг Прайм» та Фермерським господарством «Куценко».

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Утім, попередні судові інстанції, незважаючи на відповідні посилання податкового органу, не перевірили факт реального руху активу по всьому ланцюгу учасників схеми, не з`ясували, ким і коли вироблялась придбана позивачем продукція та чи вироблялась взагалі, де зберігалася, яким чином постачалась.

При цьому слід перевірити, якими силами та засобами виконувались спірні поставки, хто виступав їх конкретними виконавцями тощо.

Не встановлено судами і, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рунд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільгосп Центр», Приватним підприємством «Айсберг Прайм» та Фермерським господарством «Куценко», хто персонально брав у цьому участь, не допитано відповідних осіб як свідків.

Крім того, в даному випадку з огляду на позицію, якою відповідач обґрунтовує неправомірність формування показників податкового кредиту за спірними операціями, необхідно дослідити реальну можливість контрагентів позивача поставити спірні товари у задекларованих позивачем обсягах з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ними витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суди на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинні дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2015 у справі № 816/2561/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк