Справа № 823/2321/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2321/18 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Карпушової О.В. та Лічевецького І.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, в якому просила:

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській (в особі ліквідаційної комісії) здійснити нарахування та виплатити середній заробіток ОСОБА_3 за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015 року до дня фактичного розрахунку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи наявні судові рішення на користь ОСОБА_3 , якими визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 року №312 о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ в запас майора міліції ОСОБА_3 за п. 64 Г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України та поновлено її на посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, однак, дані рішення суду відповідачем не виконанні, тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015 року по 02.10.2018 року є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог, проте зазначає, що в порушення вимог статті 159 КАС України в мотивувальній частині судового рішення не здійснено розрахунок розміру виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, в резолютивній частині рішення суду не вказано розмір такої виплати, невірно визначено період затримки, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зміни її резолютивної частин.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_3 проходила службу в органах внутрішніх справ з 16.08.1999 року.

Наказом УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 року № 312 о/с заступника начальника СВ Лисянського РВ УМВС майора міліції ОСОБА_3 звільнено з ОВС в запас ЗС України за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 року у справі № 823/5367/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 року:

1) визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 № 312 о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ в запас майора міліції ОСОБА_3 за п. 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України;

2) поновлено майора міліції ОСОБА_3 на посаді заступника начальника слідчого відділення Лисянського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області з 06.11.2015 року;

3) стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 року по 08.02.2015 року;

4) зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області розглянути кандидатуру ОСОБА_3 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», у Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_3 на займаній посаді на час звільнення та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року, касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області - задоволено частково, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року у справі №823/5367/15 скасовано в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 року по 08.02.2015 року, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 - задоволено повністю, стягнуто з ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 року по 08.02.2016 року в сумі 1 579 (одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять) грн.. 20 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року - без змін.

На час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 року № 823/5367/15 не виконана, позивач на посаді не поновлена, доказів зворотнього суду апеляційної інстанції не надано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, правовідносини, що виникають при звільненні між працівником та власником або уповноваженою ним особою, регулюються трудовим законодавством, в тому числі Кодексом законів по працю України (далі по тексту - КЗпП України), Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР.

За правилами статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення з роботи.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 у пункту 34 визначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до частин другої-третьої ст.14 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як зазначалось вище, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 року у справі № 823/5367/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2016 року майора міліції ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника слідчого відділення Лисянського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області з 06.11.2015 року.

Частиною першою статті 255 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, з набранням чинності судового рішення виникли спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ця норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Разом з тим, постанову суду Черкаського окружного адміністративного суду від справі №823/5367/15 в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді відповідачем не виконано.

За правилами п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р., № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З матеріалів справи вбачається, згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області розмір грошового забезпечення ОСОБА_3 за останні два календарні місяці перед місяцем звільнення складає - 2733,12 грн., отже середньоденна заробітна плата позивача становить 101 грн. 23 коп. (2733,12 грн./ 27 (кількість робочих днів у жовтні - листопаді 2015 року фактично відпрацьовані) (а.с. 124).

Варто наголосити, що судом першої інстанції було помилково зазначено дату, з якої повинно бути обраховано середню заробітню плату за час вимушеного прогулу, з урахуванням рішень судів по справі № 823/5367/15.

Так, відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, вимушений прогул розпочався для позивачки з 18.12.2015 року, крім того, рішеннями судів у справі № 823/5367/15 на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період з 18.12.2015 року по 08.02.2016 року та складає 1 579,20 грн.

З урахуванням викладеного, в межах даних правовідносин, дата, з якої повинно бути обраховано середній заробіток за час затримки виконання судового рішення є 18.11.2015 року, а період відповідно - з 18.11.2015 року по 02.10.2018 року, отже кількість днів за час затримки у поновленні позивачки на посаді складає 689 днів.

Тобто, сума, що підлягає стягненню становить - 101,23 х 689 = 69 747,47 грн.

Доводи відповідача, що на працівників МВС не розповсюджуються норми КЗпП України, адже поняття виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ не є тотожними поняттями, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення 114).

Відповідно до пункту 10 зазначеного Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано оцінку дослідженим доказам, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області - залишити без задоволення, змінити резолютивну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року змінити, виклавши абзац 2 та 3 в наступній редакції:

«Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській (в особі ліквідаційної комісії) здійснити нарахування та виплатити середній заробіток ОСОБА_3 за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 18.11.2015 року до 02.10.2018 року в розмірі 69 747,47 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот сорок сім гривень сорок сім копійок).

Постанова підлягає негайному виконанню в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у межах суми стягнення за один місяць.»

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.В.Карпушова

І.О.Лічевецький

Повний текст виготовлено 30 липня 2019 року.