Справа № 692/711/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року справа № 692/711/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоусівської сільської ради Драбівського району Черкаської області про визнання незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

05.06.2019 з Драбівського районного суду Черкаської області у Черкаський окружний адміністративний суд за підсудністю надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2) (далі - позивач) до Білоусівської сільської ради Драбівського району Черкаської області (19845, Черкаська обл., Драбівський р-н, с. Білоусівка; ) (далі - відповідач) про:

визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 23.04.2019 №32-6/VII в частині відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га у межах с. Білоусівка;

зобов`язання відповідача розглянути на пленарному засіданні заяву позивача від 07.03.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га у межах с.Білоусівка та прийняти рішення у строки, порядку та у спосіб, передбачені ст.118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності правових підстав, виключний перелік яких визначений законом. Тому позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 10.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання.

Згідно з даними рекомендованого повідомлення вказану ухвалу відповідач отримав 21.06.2019. Позивачу ухвала направлена за адресою, вказаною в позовній заяві, але повернулась суду 17.07.2019 з довідкою поштового відділення про причини невручення - за закінченням терміну зберігання, а отже, відповідно до п.4 ч.1 ст.127 КАС України вона вважається врученою належним чином.

05.07.2019 відповідач надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, перебуває у користуванні третьої особи, а позивач під час звернення на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не надала нотаріально завіреного погодження користувача на вилучення земельної ділянки. Також зазначає, що рішенням від 03.07.2017 позивачу вже було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на вказану земельну ділянку з аналогічних підстав.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) або заперечень на розгляд справи саме у спрощеному провадженні суду не надали, з огляду на відсутність необхідності виклику та допиту свідків, призначення експертизи, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

07.03.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку, загальною площею 0,36 га: 0,25 га - житлового будівництва та обслуговування будівель; 0,11 га - землі для ведення садівництва, що розташовані у межах с. Білоусівка і прилягають до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням від 23.04.2019 №32-6/VII відповідач відмовив у наданні такого дозволу стосовно відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (далі - спірне рішення). Підставою зазначено невиконання обов`язку додавання до заяви нотаріально завіреного погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користування інших осіб).

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суд врахував таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п.б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною 1 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

На підставі ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

З огляду на це позивач, який, як підтверджується наявною в матеріалах справи копією його паспорта серії НОМЕР_1 , є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення садівництва.

Частинами 1-2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині 7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац 1 ч.7 ст.118 ЗК України).

Для вирішення спору суд врахував правову позицію Верховного Суду (далі - ВС) щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 19.06.2018 у справі №803/1183/17 (провадження №К/9901/49708/18), що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає безумовному врахуванню.

ВС вказав, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, не передбачених ст.118 ЗК України, є неправомірною.

Проаналізувавши вказані вимоги законів закону та дослідивши докази суд дійшов висновку, що вказана у спірному рішенні підстава для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва не є правомірною, з огляду на таке.

Долученою до матеріалів справи копією договору від 19.03.2009, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В., підтверджується дарування позивачу житлового будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . У ньому вказано, що будинок з надвірними спорудами (погріб, прибудова, літня кухня, сарай, гараж, огорожа) розташований на земельній ділянці, площею 0,36 га, що не приватизована.

Відповідно до частин 1, 2 ст.120 ЗК України (у редакції станом на час укладення вищевказаного договору дарування) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частинами 3, 5 ст. 126 ЗК України (станом на час укладення вищевказаного договору дарування) було передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Ч.1 ст.126 ЗК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Суд врахував, що належним доказом користування або власності особи на земельну ділянку є саме правовстановлюючий документ.

Належних доказів наявності у ОСОБА_2 права користування вищевказаною земельною ділянкою (акт на право користування, договір оренди тощо) відповідач суду не надав.

Надана відповідачем суду копія земельно-кадастрової книги, у якій за №590 зазначено ОСОБА_2 , як користувача земельної ділянкою, площею 0,36 га, не є належним доказом наявності у нього такого права, оскільки графа 9 "Підстава права користування" не заповнена. Наданий відповідачем витяг з реєстру сплати земельного податку, у графі 106 якого значиться ОСОБА_2 та сума 54,62 грн., також не є належним доказом наявності у нього права користування вищевказаною земельної ділянкою.

Отже, відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність у ОСОБА_2 права користування вищезазначеною земельною ділянкою. Тому вимога до позивача надати відповідно ч.6 ст.118 ЗК України до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою погодження попереднього землекористувача не є обґрунтованою.

Оскільки жодних належних, допустимих і достовірних доказів наявності визначених ст.118 ЗК України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сторони не надали, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності спірного рішення. Тому воно є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога є обґрунтованою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

На підставі абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виконуючи завдання адміністративного суду, передбачене у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку для належного та повного судового захисту порушених прав позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.03.2019 з доданими документами в строк, межах та порядку, визначених законом, і відповідно до вимог ст.118 ЗК України прийняти рішення, передбачене ч.7 ст.118 ЗК України.

Доводи відповідача, що 03.07.2017 ним вже приймалось рішення №18-18/VII про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки, а отже це питання вирішено, суд не врахував, оскільки ЗК України не забороняє повторне звернення із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо однієї земельної ділянки.

З огляду на вказане суд дійшов висновку задовольнити позов повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Дотримуючись вказаних вимог суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вся сума сплаченого ним за звернення до суду з позовом судового збору, що підтверджена квитанцією від 11.05.2019 №27 в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоусівської сільської ради від 23.04.2019 №32-6/VII про відмову у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, в адміністративних межах села Білоусівка Драбівського району Черкаської області.

Зобов`язати Білоусівську сільську раду (19845, Черкаська обл., Драбівський р-н, с.Білоусівка; ) повторно розглянути заяву від 07.03.2019 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2) щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, в адміністративних межах села Білоусівка Драбівського району Черкаської області, та в строк, межах і порядку, визначених законом, прийняти рішення, визначене ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків у мотивуючій частині цього рішення суду.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білоусівської сільської ради (19845, Черкаська обл., Драбівський р-н, с. Білоусівка; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в сумі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 31.07.2019.