Справа № 806/2197/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2197/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чішман Л.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

01 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати документи, зобов`язання спростувати інформацію, винесення окремої ухвали,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.11.2018), про:

- визнання протиправною бездіяльність тимчасово виконуючого обов`язки начальника Управління патрульної поліції у місті Житомирі Шевчука Б.Б. про відмову видачі копії усіх наявних відеозаписів, які перебувають в матеріалах адміністративної справи відносно нього про нібито скоєння ним 14 червня 2017 року адміністративного правопорушення з зазначенням: де і коли зроблені дані відеозаписи (якщо вони є); яким відео пристроєм робились дані відеозаписи (якщо вони є) з зазначенням марки, серійного номеру, сертифікату на використання; назви нормативного документу який дає право використовувати вищезазначений відео пристрій;

- зобов`язання начальника Управління патрульної поліції у місті Житомирі спростувати інформацію про наявність станом на 29.06.2017 факту вчинення ним адміністративного правопорушення про яке офіційно було заявлено в відповіді 29.06.2017 за № Є-378/41/28/01-2017;

- винесення окремого судового рішення (ухвалу, постанову) по фактам: неповаги до суду, маніпулювання законами, фальсифікації при реєстрації документів, неналежного оформлення документів поданих до суду, скоєних представником відповідача Іваненко ОСОБА_2 , про що зазначено в запереченнях від 12.11.2018 року на відзив.

Богунський районний суд м. Житомира рішенням від 03.07.2019 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що вмотивованої відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання відеозаписів відповідачем не надано, так само як і не надано відомостей про те, що позивачу було вручено відеозапис щодо вчинення адміністративного правопорушення та надано решту відомостей які просив надати позивач, тому позовні вимоги щодо визнання бездіяльності щодо ненадання запитаної інформації та зобов`язання надати вказану інформацію яка міститься на відеоносії підлягали до задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно посилається на лише Закон України «Про доступ до публічної інформації», а не на Закони України "Про звернення громадян" та "Про національну поліцію", оскільки позивач звернувся із заявою, а не запитом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення жодних відезаписів в матеріалах справи не було, також в тому місці де відбувався розгляд справи взагалі не було компютерів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до начальника патрульної поліції в м. Житомирі Гуменюка О.Л. з письмовою заявою, в якій просив видати копії усіх відеозаписів наявних у справі про нібито скоєння ним 14 червня 2017 року адміністративного правопорушення.

29.06.2017 тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління патрульної поліції у м. Житомирі Шевчук Б.Б. у листі № Є-378/41/28/01-2017 повідомив ОСОБА_1 про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення останньому була надана можливість ознайомитись з усіма наявними матеріалами справи та відеоінформація по факту вчиненого ОСОБА_1 правопорушення була надана йому на флеш носій.

В судовому засіданні 03.07.2019 позивач подав до суду першої інстанції заяву, в якій підтримав позовні вимоги частково, а саме в частині про визнання протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього вчинити певні дії. Від решти позовних вимог, а саме зобов`язання начальника Управління патрульної поліції у місті Житомирі спростувати інформацію про наявність станом на 29.06.2017 по факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення про яке офіційно було заявлено в відповіді 29.06.2017 за № Є-378/41/28/01-2017; винесення окремого судового рішення (ухвалу, постанову) по фактам: неповаги до суду, маніпулювання законами, фальсифікації при реєстрації документів, неналежного оформлення документів поданих до суду, скоєних представником відповідача ОСОБА_3 відмовився та зазначив, що наслідки відмови від позову йому зрозумілі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частин 1-5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Згідно зі ст. 20 цього ж Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Строк розгляду запиту розпорядник інформації може продовжити до 20 робочих днів у разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, право особи на доступ до публічної інформації кореспондує обов`язок розпорядника публічної інформацією надати її на відповідний запит у визначені законом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Відмова має бути вмотивованою, тобто містити посилання на вищенаведені підстави для відмови.

Як встановлено судом першої інстанції, зі змісту відповіді від 29.06.2017 за номером Є -378/11/28/01-2017 не встановлено обґрунтованих мотивів відмови в наданні інформації. Під час розгляду справи відповідачем не доведено письмовими доказами факту отримання позивачем інформації про яку останній запитував.

Також, на момент винесення постанови про адміністративне правопорушення, відносно позивача від 15.06.2017, згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку могла закріплювати на форменому одязі, автоматичну фото- і відеотехніку.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно посилається лише на Закон України «Про доступ до публічної інформації», а не на Закони України "Про звернення громадян" та "Про національну поліцію", колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог КУпАП у позивача були обмежені строки щодо оскарження зазначеної постанови.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки вмотивованої відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання відеозаписів відповідачем не надано, так само як і не надано відомостей про те, що позивачу було вручено відеозапис щодо вчинення адміністративного правопорушення та надано решту відомостей які просив надати позивач, тому позовні вимоги щодо визнання бездіяльності щодо ненадання запитаної інформації та зобов`язання надати вказану інформацію яка міститься на відеоносії підлягали до задоволення.

Також, правомірно визнано протиправною бездіяльність тимчасово виконуючого обов`язків начальника Управління патрульної поліції у м. Житомирі Шевчука Б.Б. щодо відмови у наданні ОСОБА_1 наявних відеозаписів, які перебували в матеріалах адміністративної справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 14.06.2017.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.