Справа № 592/6732/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 р.Справа № 592/6732/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.06.2019 року (суддя по справі № 592/6732/19

за позовом ОСОБА_1

до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати як незаконну постанову відповідача у справі про адміністративне правопорушення від 04.03.2019 № 323 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на відсутність в матеріалах адміністративної справи належних доказів на підтвердження того, що елементи оздоблення магазину, зображені на фотокартках, що є додатками до протоколу, є рекламою. Позивач вважає, що адміністративна комісія наділена повноваженнями по притягненню винних осіб за вчинення правопорушень, передбачених ст. 152 КУпАП, але не вправі самостійно визначати чи є розміщена інформація рекламою. Таким чином, на думку позивача, при притягненні її до адміністративної відповідальності відповідач вийшов за межі наданих йому законодавством повноважень.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19.02.2019 року № 031319, 19.02.2019 року о 14:20 год. головним спеціалістом управління "Інспекція з благоустрою міста Суми" Сумської міської ради ОСОБА_2 виявлено за адресою: м. Суми, просп. Шевченка, 2 на фасаді будівлі розміщені елементи зовнішньої реклами, рекламна конструкція та інформаційно-рекламні плакати магазину "Їжачок" без проектно-дозвільної документації, затвердженої у встановленому порядку, що є порушенням п.п.9 п.11.2. розділу XI, п.16 розділу XII Додатку до рішення Сумської міської ради «Про затвердження Правил благоустрою міста Суми» від 26 грудня 2014 року № 3 85 З-MP.

04 березня 2019 року, на засіданні адміністративної комісії справа про адміністративне правопорушення була розглянута у присутності ОСОБА_1 та представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 . Представником позивача за довіреністю Сидоренком О. Б. на розгляд комісії було подано письмове заперечення позивача від 04.03.2019 року на протокол № 031319 від 19.02.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП. На засіданні адміністративної комісії письмове заперечення позивача розглянуто. Згідно поданого на розгляд комісії заперечення з порушенням, зафіксованим у протоколі №031319 від 19.02.2019 року, ОСОБА_1 не згодна, мотивуючи це тим, що на фасаді магазину розміщена інформація про продукти, що реалізуються в магазині, що не є рекламою згідно п.8 ст. 8 Закону України «Про рекламу», ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів».

04.04.2019 Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Сумської міської ради винесено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені під час розгляду справи обставини та надані докази доводять факт наявності в діях позивача порушень вимог п.п. 9 п.11.2. розділу XI, п. 16 розділу ХІІ Додатку до рішення Сумської міської ради «Про затвердження Правил благоустрою міста Суми» від 26 грудня 2014 року № 3853-МР та обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 152 КУпАП, за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до п.п. 7 п."а" ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97 від 21.05.1997 року, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" № 2807-4 від 06.06.2005 року встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частиною 4 статті 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

За ч.1 ст. 34 цього Закону, правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Рішенням Сумської міської ради від 26 грудня 2014 року № 3853-МР (розміщено на сайті Сумської міської ради за посиланням https://smr.gov.ua/uk/dokumenti) затверджено Правила благоустрою міста Суми згідно з додатком до даного рішення (далі Правила благоустрою міста Суми), які визначають порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою міста Суми, регулюють права та обов`язки учасників правовідносин у сфері благоустрою території міста, визначають здійснення ефективних і комплексних заходів утримання території населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів, створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно пп.9 п. 11.2 розділу ХІ Правил благоустрою міста Суми, підприємства, установи та організації (в особі їх посадових осіб), фізичні особи - підприємці, громадяни, іноземці, особи без громадянства, балансоутримувачі, власника та орендарі об`єктів зобов`язані розміщувати елементи зовнішньої реклами, рекламоносії, малі архітектурні форми, тимчасові споруди та елементи зовнішнього благоустрою на підставі проектно-дозвільної документації, затвердженої у встановленому порядку.

Відповідно до п.16 розділу XII вказаного рішення забороняється самовільно встановлювати рекламні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, торговельні лотки, кіоски, павільйони.

Відповідно до розділу І Правил благоустрою міста Суми зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку встановленому виконавчими органами міських рад та відповідно до Правил розміщення зовнішньої реклами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про рекламу", реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про рекламу", вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Крім того, відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про рекламу» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.

При цьому приписи Закону України «Про рекламу» визначають, що вивіска чи табличка, які не відносяться до рекламних, мають відповідати таким умовам: місце розміщення (на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення); зміст (інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи).

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.02.2019 року по справі №149/2498/17.

Таким чином, інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні частини 7 статті 8 та частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу», оскільки підпадає під визначення «вивіска» чи «табличка».

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06.02.2018 року по справі №323/1767/17.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, за адресою: м. Суми , просп . Тараса Шевченка, 2 , розташований та здійснює свою господарську діяльність магазин "Їжачок" ТОВ "Гермес Суми", позивач є завідуючою зазначеного магазину.

В свою чергу, як вбачається з протоколу та підтверджено відповідачем у наданих під час розгляду справи у суді першої інстанції відзиві на адміністративний позов, вказано, що на зовнішній стороні фасаду будівлі за адресою: м. Суми, вул. Шевченка, 2 на рівні першого поверху вікна заклеєні наклейками з відповідними зображеннями, біля входу до приміщення магазину на фасаді розміщена вивіска з інформацією: "Вигідна цінова пропозиція на" відповідні продукти, а над входом у магазин розміщена вивіска магазину, а саме зображення та літери ІЖАЧОК.

Таким чином, оскільки вказана інформація розташована на рівні першого поверху, тобто поверху де знаходиться приміщення, що перебуває у користуванні магазину, та не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, то вона не є рекламою у розумінні частини 7 статті 8 та частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу», оскільки підпадає під визначення «вивіска» чи «табличка».

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7).

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.06.2019 року по справі № 592/6732/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради № 323 від 04.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова