Справа № 240/1628/19
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1628/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

01 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Смілянця Е. С. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа: Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат, про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено першу групу інвалідності (10.01.2018), внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; визнання протиправним та скасування п.54 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 №104, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 1 групи інвалідності, з 10.01.2018, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням І групи інвалідності 10.01.2018 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено першу групу інвалідності (10.01.2018).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що застосування статті 16 Закону №2011-ХІІ пов`язується не з фактом звільнення зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. Враховуючи наведене, позивач стверджує, до спірних правовідносин не застосовуються правові норми, які набрали законної сили після отримання ним захворювання.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив третьої особи на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в період з 15.08.1968 року по 15.10.1968 року проходив військову строкову службу на території Республіки Чехословаччина та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав захворювання, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: військового квитка НОМЕР_1 (а.с.19-21), довідки Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату від 18.04.2018 №4/52 (а.с.23).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 01.11.2017 року № 2806 отримані позивачем захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 18).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №027622 від 08.02.2018, медико-соціальна експертна комісія № 2 встановила позивачу першу "А" групу інвалідності, з 10.01.2018 року, яка настала внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с. 17).

09.08.2018 року позивач звернувся із заявою до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду І групи (а.с. 13).

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №104 від 26.10.2018 п.54, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 не має права на призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до підпункту 6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки інвалідність позивачу встановлено понад 3-місячний термін після звільнення з військової служби (а.с. 27).

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності понад 3-місячний термін ОСОБА_1 є обґрунтованим, оскільки позивача звільнено з військової служби 15.10.1968, а інвалідність встановлена понад 49 років після звільнення зі служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

При цьому до моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року (далі Закон № 1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

З 01 січня 2017 року, після набрання чинності Закону № 1774-VIII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Отже, у разі встановлення інвалідності після 01 січня 2017 року у разі спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2019 року в справі №816/1458/18 та постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 820/1835/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерв (далі - Порядок №975).

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно з п.3 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення законодавства, що діяло на момент отримання позивачем захворювання, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивач проходив військову служби у період з 15.08.1968 по 15.10.1968 в Чехословацькій Соціалістичній Республіці, де отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії .

В свою чергу відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №027622 від 08.02.2018 року позивачу встановлено І групу інвалідності 10.01.2018 року.

Таким чином, дата отримання захворювання та дата встановлення позивачу інвалідності не є тотожними, тому, оскільки закон пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги з датою встановлення інвалідності, до спірних правовідносин застосовується законодавство чинне станом на дату встановлення ОСОБА_2 інвалідності, а саме: станом на 10.01.2018 року.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення законодавства, що діяло на момент отримання позивачем захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що статтею 16 Закону №2011-XII, яка діяла на час встановлення позивачу інвалідності, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Оскільки ОСОБА_1 встановлено інвалідність у понад 3-місячний термін після звільнення зі служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 серпня 2019 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Смілянець Е. С. Мацький Є.М.