Справа № 620/1133/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1133/19 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправними дії ГУ ПФ в Чернігівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 05.03.2019 року пенсії з урахуванням 75% суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року;

- зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, виходячи з 80% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії, станом на 01.03.2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у судовому порядку було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103, на підставі якої виплата пенсії Позивачу здійснювалася з урахуванням 75% суми підвищення до пенсії, то позовні вимоги є обґрунтованими, адже фактично суб`єктом владних повноважень допущено безпідставне втручання у право власності особи.

Крім того, у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із заявою про винесення додаткового рішення шляхом встановлення строку, з якого ГУ ПФ в Чернігівській області зобов`язано провести йому перерахунок та виплату пенсії, виходячи з 80% грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення відмовлено з підстав, що за наслідками розгляду справи були вирішені всі позовні вимоги, а у своїй заяві Позивач фактично просить внести зміни у рішення суду, що суперечить приписам ст. 252 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю додаткову ухвалу суду від 05.06.2019 року у справі №620/1133/19 та ухвалити нове рішення, яким рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року у справі №620/1133/19 після слів «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, виходячи з 80% грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018» доповнити словами: «починаючи з 05.03.2019 року».

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції хоча і задовольнив всі вимоги, однак не зазначив, з якого часу Відповідачу належить провести перерахунок пенсії, чим фактично позбавив Позивача права на ефективний захист. Крім того, підкреслив, що суд вправі виходити за межі позовних вимог.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Чернігівській області просить відмовити в її задоволенні у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовував тим, що суд першої інстанції вірно підкреслив, що всі вимоги, заявлені Позивачем, задоволені, а встановлення строку, з якого належить виконати рішення, буде суперечити приписам ст. 252 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ в Чернігівській області та йому призначено пенсію відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 80% розміру грошового забезпечення.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 року, виходячи з 60% грошового забезпечення, а з 01.10.2018 року, виходячи з 80% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року (а.с. 9-10).

Листом від 03.04.2019 року №1416/03/С-12 ГУ ПФ в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для перерахунку і виплати пенсії згідно вимог заяви, оскільки пенсія виплачується відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 (а.с. 11-12).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45, і постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» з урахуванням рішення суду у справі №826/3858/18, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність на момент подання ОСОБА_1 заяви законодавчих обмежень щодо розміру нарахування та виплати пенсії.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч. 1 ст. 46 Основного Закону громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини з приводу перерахунку пенсій, призначених у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та інших осіб» (далі - Закон), регламентовані приписами статті 63 цього Закону та деталізовані положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 і Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

З 01.10.2018 року ГУ ПФ в Чернігівській області здійснено призначення пенсії ОСОБА_1 , виходячи з наступного грошового забезпечення: посадовий оклад - 7 050,00 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням - 1 410,00 грн., надбавка за вислугу років (45%) - 3 807,00 грн., всього - 12 267,00 грн.

Крім того, зі змісту листа ГУ ПФ в Чернігівській області від 03.04.2019 року №1416/03/С-12 вбачається, що останнім було встановлено такий порядок виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 : у період з 01 січня по 31 грудня 2018 року - 50 % щомісячно; у період з 01 січня по 31 грудня 2019 року - 75 % щомісячно; з 01 січня 2020 року - 100 % щомісячно.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що, встановлюючи такий порядок виплати пенсії у новому розмірі, Відповідач керувався п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Зазначена норма передбачає, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 01 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 01 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, п. п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» були визнані протиправними та нечинними. У вказаному рішенні суду також зазначено, що оскаржувані пункти постанови Уряду України від 21.02.2018 року №103 не відповідають акту вищої юридичної сили, а саме - ст. ст. 13, 43, ч. 4 ст. 63 і ч. 3 ст. 11 Закону, оскільки змінюють умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 фактично зменшувала розмір доплат до пенсій за результатами перерахунку у 2018 та 2019 роках, а тому суперечить й положенням ст. 52 Закону, частиною 3 якої передбачено, що виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

З урахуванням наведеного судовою колегією враховується, що статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

У розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, Позивач, отримуючи пенсію відповідно Закону, мав законні сподівання на своєчасне здійснення перерахунку пенсії у визначених законодавством випадках та виплату перерахованої пенсії без будь-яких обмежень.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до повністю обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилання Апелянта на необхідність внесення змін до вказаного рішення шляхом зазначення дати, з якої слід здійснювати перерахунок, судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідні вимоги до суду першої інстанції не заявлялися, а в силу положень ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 31» липня 2019 року.