Справа № 140/19/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4444/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Глушко І.В.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представника відповідача - Ярошик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року (головуючий суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк, проголошено 15:12:00) у справі № 140/19/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСЕПОСТАЧ» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03.01.2019 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 1 грн.

Позов обґрунтовує тим, що за результатами фактичної перевірки діяльності ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» відповідачем складено акт перевірки від 17.08.2018 №001500, яким встановлено порушення товариством норм п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (Закон №265/95-ВР). На підставі акту перевірки відповідачем 05.09.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 1 грн. Позивач вважає, що висновки, викладені в акті перевірки, є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки розрахунки готівкою за поставлений товар відбуваються не за місцем його реалізації, а по спливу терміну відстрочки платежу контрагент здійснює внесення готівки в касу товариства на підставі прибуткового касового ордеру, керуючись вимогами Постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148 «Про затвердження Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі Положення №148). При цьому товариство посилається на ту обставину, що основним видом економічної діяльності ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» є оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами, при здійсненні якої платник податків звільняється від обов`язку застосовувати реєстратор розрахункових операцій.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 05 вересня 2018 року №.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що фактичною перевіркою встановлено порушення ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» вимог п.п.1, 2 ст.3 Закону №265. Вказане порушення полягає в тому, що у періоді, охопленому перевіркою, за місцем реалізації товарів через касу підприємства за адресою: АДРЕСА_2, здійснювались розрахункові операції з покупцями за готівкові кошти за реалізовані ковбасні вироби (продукцію не власного виробництва), відвантажених зі складу за адресою: АДРЕСА_1 , з оформленням прибуткових касових ордерів, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку, але без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі покупцям відповідних розрахункових документів встановленої форми (фіскальних чеків). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

На підставі наказів від 09.08.2018 №№2924, 2925, виданих ГУ ДФС у Волинській обл., проведено фактичну перевірку каси, складу ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно, за результатами якої складено акт перевірки від 17.08.2018 №12892/03-20-14-05/38897719 (бланк №001500). Згідно з висновками акту перевірки від 17.08.2018 №12892/03-20-14-05/38897719 позивачем, зокрема, порушено п.п.1, 2 ст.3 Закону України №265/95-ВР. На підставі акту фактичної перевірки від 17.08.2018 №12892/03-20-14-05/38897719 ГУ ДФС у Волинській обл. 05.09.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 1 грн. Позивач, не погодившись з прийнятим ГУ ДФС у Волинській обл. податковим повідомленням-рішенням, подав скаргу від 28.09.2018 №86 в порядку адміністративного оскарження до ДФС України, яка своїм рішенням від 28.11.2018 №38561/6/99-99-11-06-01-25 залишила оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу без задоволення.

ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» є підприємством оптової торгівлі м`ясом і м`ясними продуктами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підприємство реалізує ковбасні вироби не власного виробництва. Реалізація вказаної продукції здійснюється із застосуванням РРО, що знаходиться на складі (АДРЕСА_1) із проведенням розрахункових операцій через РРО та через касу підприємства (АДРЕСА_2) без застосування РРО: готівкові кошти, отримані від покупця, оприбутковуються в касу підприємства із оформленням прибуткових касових ордерів та ведення касової книги. За період з 01.04.2018-10.08.2018 через РРО було проведено 240 грн. 38 коп. (згідно даних періодичного звіту РРО). За той же період через касу підприємства було реалізовано продукції не власного виробництва на суму 2363767,63 грн.

Відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.12.2017 ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» орендує у ФОП ОСОБА_1 частину нежитлового приміщення, а саме: частину третього поверху (кабінети №№8, 9, 10) загальною площею 100,00 м.кв. за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас відповідно до договору оренди нежитлових приміщень №1 від 21.12.2017 позивач орендує у ФОП ОСОБА_1 . нежитлові приміщення: а саме: частину ковбасного цеху А-1, що складається з: складу готової продукції, загальною площею 200,00 м.кв., кабінету персоналу, загальною площею 15,00 м.кв., охолоджувальної рампи, загальною площею 95,00 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до реєстру готівкових операцій за період з 01.04.2018 по 09.08.2018 ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» проведено розрахунки за товар на загальну суму 2363767,63 грн. Протягом вищевказаного періоду товариство приймало готівку в касі від суб`єктів підприємницької діяльності за поставлений товар згідно з укладеними договорами поставки, якими передбачалось проведення поставок товару силами ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» на умовах СРТ склад покупця, здійснення покупцями розрахунків за поставлений товар протягом 7 (семи) календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до копій договорів поставок, видаткових накладних, прибуткових касових ордерів та квитанцій до них, товарно-транспортних накладних, подорожніх листів вантажного автомобіля та карток 361 рахунку вбачається факт здійснення ТзОВ «ВСЕПОСТАЧ» в період, охоплений фактичною перевіркою, господарської діяльності з постачання ковбасних виробів суб`єктам підприємницької діяльності на підставі укладених договорів.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 05.09.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон №265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі

Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Статтею 9 Закону №265/95-ВР передбачені випадки, за яких реєстратори розрахункових операцій не застосовується. Так, пунктом 12 вказаної статті визначено, що реєстратор розрахункових операцій не застосовується, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

Отже, Закон №265/95-ВР визначає обов`язок суб`єкта господарювання застосовувати реєстратор розрахункових операцій за сукупності таких умов: у разі здійснення розрахунків у готівковій (безготівковій) формі при продажу товарів; у разі проведення вказаних розрахунків за місцем зберігання реалізованих товарів.

Поняття оптової торгівлі наведене у ДСТУ 4303:2004, відповідно до підпункту 4.5 пункту 4 якого оптова торгівля це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю, для виробничого споживання та надання пов`язаних із цим послуг.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, за правилами частини третьої статті 265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути тільки суб`єкти господарської діяльності, а саме: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Колегія суддів зазначає, що відсутність факту отримання придбаного оптом товару за місцем проведення розрахунків за нього в силу вимог п.12 ст.9 Закону №265/95-ВР не передбачає обов`язку товариства застосовувати РРО при прийманні від покупця - суб`єкта господарювання готівкових коштів за поставлений товар, а тому розрахункові операції із суб`єктами господарювання товариство правомірно не проводило через РРО, оскільки розрахунок за товар та передача товару здійснювались у різних місцях, що свідчить про здійснення оптової торгівлі товаром зі складу та відсутність приймання готівкових коштів від покупця за місцем реалізації товару. При цьому, контролюючий орган в ході фактичної перевірки не надав оцінку вказаним обставинам, обмежившись висновком про не проведення через РРО суми готівкових коштів, внесених в касу товариства.

Згідно із п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями основні засоби матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Разом з тим,п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92 із змінами та доповненнями (далі П(С)БО 7), визначено, щоосновні засоби матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Облік основних засобів ведеться на рахунку 10 «Основні засоби», який призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансової оренди об`єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів, а також об`єктів інвестиційної нерухомості. По дебету рахунку 10 «Основні засоби» відображаються записи по надходженню основних засобів на баланс підприємства. По кредиту цього рахунку відображається вибуття основних засобів внаслідок продажу, безкоштовної передачі, ліквідації, а також суми уцінки основних засобів. Облік основних засобів ведеться в таких розрізах: надходження, вибуття, амортизація, ремонт, переоцінка, а також облік орендованих основних засобів.

Об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом. Фінансовий результат від вибуття об`єктів основних засобів визначається вирахуванням з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов`язаних з вибуттям основних засобів. Регістри аналітичного обліку основних засобів, що вибули, додаються до документів, якими оформлені факти вибуття основних засобів.

Враховуючи зазначене вище суд апеляційної інстанції вважає, що у разі продажу основних засобів (основних фондів) за готівкові кошти, які вилучені з активів (списані з балансу) внаслідок їх продажу і які згідно бухгалтерського обліку обліковувались на рахунку 10 «Основні засоби», суб`єкти господарювання можуть проводити такі розрахунки у касах таких суб`єктів з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства (використання печатки не є обов`язковим), або у безготівковій формі через банківські установи. Отже, реалізація позивачем списаного основного засобу за готівкові кошти через касу товариства відбулась в межах чинного законодавства і не передбачає застосування РРО.

Колегія суддів приходить до висновку, що встановлені контролюючим органом в ході фактичної перевірки порушення товариством вимог п.п.1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не доводяться належними та допустимими доказами, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 140/19/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року.