Справа № 280/1822/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 червня 2019 року Справа № 280/1822/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці, викладене у відмові відповідача від 15.11.2018 та визнати бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії - протиправною та зобов`язати його вчинити певні дії - призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.11.2018 (з дати першого звернення за призначенням) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог та відповіді на відзив (вх. №23612 від 07.06.2019) позивач зазначає, що є громадянкою України та постійно з 10.10.1995 року мешкає у Ізраїлі. Зазначає, що при віці 73 роки і страховому стажі понад 31 рік, необхідний для призначення пенсії за віком встановлених ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», трудовий стаж позивачка здобула на території України, тобто має всі необхідні умови для призначення пенсії за віком. З метою призначення пенсії представник позивача 06.11.2018 року звернувся до відповідача із заявою, проте відповідач листом від 15.11.2018 №6422 відмовив у призначені пенсії з наступних підстав: відсутності пенсійної справи, що унеможливлює призначення пенсії; відсутності реєстрації на території України за місцезнаходженням відповідача; не розповсюдження на позивача рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; відсутності міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем. Представник позивача 01.01.2019 та 16.01.2019 року направив відповідачу оригінали довідок про заробітну плату та про підтвердження стажу роботи позивачки, однак листом №1084/06 від 28.01.2019 року відповідач відмовив у призначені пенсії зазначивши що довідки не вирішують причин відмови у призначенні пенсії. Представником позивача 22.03.2019 відповідачу було направлено лист Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, проте листом №3504/06 від 04.04.2019 року відповідач відмовив у призначені пенсії з підстав того, що такий лист не вирішує причин відмови у призначенні пенсії. Вважаючи дії відповідача протиправними просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у поданому представником відповідача відзиві (вх. №21529 від 27.05.2019). Зазначає, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у призначені пенсії, оскільки позивачка виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю і на день подання заяви про перерахунок (поновлення) пенсії за віком вона постійно проживає на території іншої держави, що свідчить про невиконання пунктів 1.1 та 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також питання призначення пенсій громадянам, які постійно проживають у Ізраїлі буде вирішуватися у разі прийняття Верховною Радою України проекту закону про ратифікацію Угоди між Україною та Ізраїлем про соціальне забезпечення. Також у відзиві зазначено, що під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується у тому разі, коли це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою. Громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 27.05.2019.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, та 10.10.1995 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі України в Державі Ізраїль.

Також встановлено, що ОСОБА_1 до виїзду на постійне проживання до Ізраїлю працювала на території України та має загальний страховий стаж 31 рік 8 місяців 5 днів.

Так позивачка через свого представника у віці 73 роки вважаючи, що досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернулась до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 06.04.2018 із заявою про призначення пенсії від 27.09.2018 року (а.с.81-82).

У заяві позивач, зокрема, зазначила: місце реєстрації та місце проживання: Держава АДРЕСА_1 . Щодо механізму виплати пенсії позивач у заяві зазначила, що реквізити будуть надані додатково. До заяви були надані документи, аналогічні тим, які долучені до матеріалів справи, серед яких була надана трудова книжка позивача, трудовий стаж за якою складає більше 31 року.

Повідомленням № 6422 від 15.11.2018 року відповідач відмовив позивачу у призначені пенсії за віком з підстав того, що в наданій трудовій книжці від 12.09.1968 року некоректно внесено запис про зміну прізвища (не зазначено: на яке саме прізвище змінено, ким та коли видано свідоцтво про шлюб).

Представником позивача листом від 02.01.2019 №3842 подано додаткові документи для призначення пенсії за віком та додатково надано: оригінал довідки з Управління освіти Мелітопольської міської ради про трудовий стаж ОСОБА_1 у середній школі №25 від 14.12.2018 №2219/01-21; оригінал історичної довідки про перейменування від 14.12.2018 №2219/01-21; оригінал довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 05.12.2018 №712 за 1968-1974 роки. про трудовий стаж у середній школі; оригінал історичної довідки про перейменування; та в якому просив призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком (а.с.87-88).

Крім того листом від 16.01.2019 №3928 позивачем подано додаткові документи для призначення пенсії за віком та додатково надано: оригінал довідки з Управління освіти Мелітопольської міської ради про трудовий стаж ОСОБА_1 у середній школі №15 від 28.12.2018 №01-21/2273; оригінал історичної довідки про перейменування від 28.12.2018 №01-21/2273; оригінал довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 26.12.2018 №754 за 1974-1980 роки; оригінал довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 26.12.2018 №753 за 1981-1986 роки; оригінал довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 26.12.2018 №755 за 1987-1990 роки та в якому просив призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком (а.с.90-91).

Відповідач своїм листом від 28.01.2019 року №1084/06 зазначив, що наявність підтверджуючого документу про зміну прізвища і подача нової заяви про призначення пенсії за віком не вирішують причини відмови в призначенні пенсії, зазначеної в повідомленні про відмову в призначенні пенсії за віком №6422 від 15.11.2018 року пов`язаних з виїздом і постійним проживанням в Ізраїлі, відсутністю паспорта громадянина України та відсутністю Угоди щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю. У зазначеному повідомленні вказані причини відмови в призначенні пенсії викладені докладно (а.с.93-94).

Представником позивача подано лист від 22.03.2019 №4314 подано додаткові документи для призначення пенсії та додатково надано: копію листа №17.22-04-35 від 06.03.2019 року Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Запорізькій області, в якому зазначено, що актовий запис про розірвання шлюбу №104 від 02.02.1976 року відносно громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявний (а.с.100-101).

Листом відповідача від 04.04.2019 №3504/06 зазначено, що наявність підтверджуючого документу про зміну прізвища і подача нової заяви про призначення пенсії за віком не вирішують причини відмови в призначенні пенсії, зазначеної в повідомленні про відмову в призначенні пенсії за віком №6422 від 15.11.2018 року пов`язаних з виїздом і постійним проживанням в Ізраїлі, відсутністю паспорта громадянина України та відсутністю Угоди щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю. У зазначеному повідомленні вказані причини відмови в призначенні пенсії викладені докладно (а.с.103).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, оцінивши надані докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.

При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність відповідної міжнародної угоди між Україною та Ізраїлем не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

Також суд вважає помилковим посилання відповідача на Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано неконституційними положення Закону № 1058-1V в частині статті 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення статті 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», оскільки вказане рішення стосується питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулює питання призначення пенсії.

Позивач, не залежно від часу проживання в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку про протиправність рішень відповідача щодо відмови позивачеві в призначенні пенсії від в частині відмови з підстав виїзду і постійного проживання позивачки в Ізраїлі, відсутністю паспорта громадянина України та відсутністю Угоди щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю та вважає, що спірне рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію.

Базовим законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 44 цього Закону встановлений порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Тобто наведені норми дозволяють звернення пенсіонера з заявою про призначення пенсії не особисто, а через повноважного представника.

Відповідно до п.1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Перелік документів, необхідних для призначення пенсії, міститься в п.2.1 вказаного Порядку.

Відповідно до п.2.22 вказаного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

За правилами п.4.1 наведеного вище Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).

Відповідно до п.4.7 цього ж Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Суд за встановлених у справі обставин вважає, що ОСОБА_1 має всі необхідні умови і має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

Щодо призначення пенсії за віком з 06.11.2018 року тобто з дати першого звернення за призначенням пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з абзацами 1, третім пункту 4.1 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з абзацом 1 пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна дія - подання особою заяви про призначення пенсії та необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що 06.11.2018 року її представник вперше звернувся із заявою та всіма необхідними документами до відповідача для призначення пенсії за віком.

При цьому, з повідомлення про відмову в призначенні пенсії за віком №6422 від 15.11.2018 року, вбачається, що відсутня Угода щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю, тому розглядати питання щодо призначення пенсії за віком за іншими нормативними актами немає підстав, а також зазначено, що в трудовій книжці позивачки некоректно внесено запис про зміну прізвища, та за документами, які можливо прийняти до уваги, загальний страховий стаж позивачки складає 4 роки 9 місяців 27 днів.

Позивач листами від 02.01.2018 №3842, №3928 від 16.01.2019, №4166 від 26.02.2019, №4314 від 22.03.2019 про подання додаткових документів для призначення пенсії за віком, надіслано додаткові документи, а саме докази, щодо врахування всіх періодів роботи зазначених в трудовій книжці та докази про зміну прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 .

Проте, позивач звернулась із останньою заявою про призначення пенсії 22.032019, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося після спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії, в такому випадку пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Оскільки, позивачка 22.03.2019 звернулась із останньою заявою до якої надані усі додаткові документи для призначення пенсії то і виникло право для призначення пенсії з 22.03.2019 року отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення пенсії з 06.11.2018.

Щодо позовних вимог в частині виплати позивачці пенсії з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів суд зазначає що такі вимоги задоволенню не підлягають оскільки заявлені передчасно, до призначення та виплати позивачем пенсії та без наявного спору з цього приводу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 викладене у листі Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.11.2018 в частині підстав відмови у зв`язку із виїздом і постійним проживанням в Ізраїлі, відсутністю паспорта громадянина України та відсутністю Угоди щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю.

Визнати бездіяльність Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не призначення пенсії протиправною та зобов`язати Мелітопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.03.2019 року (з дати останнього звернення за призначенням) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Івана Алексєєва, буд. 2, ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 24.06.2019.

Суддя Н.В.Стрельнікова