Справа № 240/2450/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/2450/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

01 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання зробити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, в якому просив:

- визнати дії Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у перерахунку пенсії із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в період з 30 квітня 2000 року по 30 грудня 2005 року протиправними;

- зобов`язати відповідача зробити перерахунок пенсії з 14 червня 2017 року із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в період 30 квітня 2000 року по 30 грудня 2005 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звертався із відповідною заявою до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та надав усі необхідні підтверджуючі документи, однак, відповідач відмовляє ОСОБА_1 у перерахунку пенсії із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в період з 30 квітня 2000 року по 30 грудня 2005 року.

Не погодившись з вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працював в Олександрійському ВГРЗ та Київському ВГРЗ на посаді респіраторника (а.с. 9-12).

Згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №660/96-22 від 22 серпня 2014 року, виданою ДО "Київський воєнізований гірничорятувальний загін" за підписом відповідних посадових осіб, згідно Додатку до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день в Олександрійському ВГРЗ та Київському ВГРЗ у період з 23 вересня 1994 року по 08 квітня 2002 року, що складає 07 років 06 місяців 16 днів, а також з 08 квітня 2002 року по 01 вересня 2002 року, що складає 00 років 04 місяці 23 дні, за період з 01 вересня 2002 року по 19 березня 2013 року, що складає 10 років 06 місяців 18 днів за професією (посадою), що передбачена Списком №1, розділ 1, підрозділ 5. Довідка видана на підставі наказів по особовому складу, висновку Державної експертизи умов праці від 04 березня 1994 року №06-715 та №15-50-10 від 08 лютого 1994 року, наказів по атестації робочих місць Державної воєнізованої гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби Головного штабу, наказу по атестації робочих місць ДП "Київський ВГРЗ" від 27 липня 2009 року №63 (а.с. 20 та зворот).

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №399-1205 від 03 вересня 2008 року, виданої Олександрійським гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном, позивач працював повний робочий день на посаді респіраторника, що передбачено Списком №1, розділом 1 "Гірничі роботи", підрозділом 5 "Аварійно-рятувальні частини (станції)", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 та атестації робочих місць посада респіраторника не підлягає. Відповідно до архівного витягу №12-36/393-3 від 24 травня 2017 року, згідно з наказом №179 від 07 жовтня 1999 року по Державній воєнізованій гірничорятувальній (аварійно-рятувальній) службі м. Київ, посада респіраторника входить до переліку робочих місць, що мають право на пільгову пенсію згідно Списку 1, розділу 1 підрозділу 5, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 (а.с. 21).

В архівній довідці № 12-36/393-1 від 24 травня 2017 року, виданій архівним відділом Олександрійської міської ради Кіровоградської області зазначено, що у відомостях та в особових рахунках по заробітній платі Олександрійського воєнізованого гірничорятувального загону ДВГР/АР/С МНС за період з вересня 1994 року по червень 2003 року є відомості про заробітну плату ОСОБА_1 , який значився як "респірат", з березня 2002 року в.о. команд. відділення, з вересня 2002 року респіраторником. Також, в матеріалах справи №280/888/17 міститься копія особової картки звільненого (форма Т-2) за 2003 рік ОСОБА_1 , працівника 11-го ВГРЗ Центрального штабу ДВГРС. Наказом №169 від 27 липня 2014 року "Про результати атестації робочих місць за умовами праці" затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням. В додатку до вказаного наказу зазначено посади "командири взводів, їх заступники (помічники), респіраторник" (а.с. 17).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що на виконання постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2017 року у справі №280/888/17 позивачу була призначена пільгова пенсія відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач звертався до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 04 грудня 2018 року, в якій просив повідомити скільки років трудового стажу зі шкідливими умовами праці зараховано ОСОБА_1 на пільгових умовах та за які роки заробітна плата ОСОБА_1 врахована для обчислення пенсії, за які роки не врахована і чому? (а.с. 32).

Відповідач листом вих. №14874/02 від 22 грудня 2018 року повідомив ОСОБА_1 , що його звернення від 04 грудня 2018 року розглянуто. Вказано, що для розрахунку пенсії вибрано оптимальний заробіток з 01 травня 1995 року по 30 квітня 2000 року та заробітна плата відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) з 01 березня 2004 року по 31 травня 2017 року. Пенсія призначена згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 34).

Не погоджуючись із визначеним періодом оптимального заробітку, ОСОБА_1 звернувся до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 14 січня 2019 року (отримана відповідачем 15 січня 2019 року) щодо проведення перерахунку виплати пенсії виходячи із оптимальної заробітної плати за період з 2000 по 2005 року (а.с. 33).

Відповідно до розписки повідомлення до заяви від 15 січня 2019 року, до вказаної заяви було додано: довідку про особливий характер та умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах від 16 квітня 2009 року, що видана ліквідаційною комісією ЦРСВАРЗ (а.с. 55); архівну довідку від 24 травня 2017 року №12-36/393-1, видану архівним відділом Олександрійської міської ради (а.с. 56), довідку від 23 лютого 2018 року №03-2708/201, видану ДСНС України (а.с. 57).

Листом Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вих. №1403/02 від 25 січня 2019 року позивачу повідомлено, що заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії по заробітній платі зареєстровано 15 січня 2019 року за №127 (а.с. 35).

Відповідно до роздруківки витягу із підсистеми призначення та виплати пенсії щодо пенсіонера ОСОБА_1 , позивачу 15 січня 2019 року було проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2019 року у зв`язку із уточненням даних з ЕПС. Для розрахунку пенсії було вибрано оптимальний заробіток з 01 травня 1995 року по 30 квітня 2000 року, заробітна плата відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) з 01 березня 2004 по 31 травня 2017 року та заробітна плата за період з 01 липня 2000 року по 30 червня 2003 року згідно з довідкою про заробітну плату №12-36/320 від 07 березня 2018 року. Розмір пенсії з надбавками становить 3 546,76 грн (а.с. 58-61).

У зв`язку із тим, що заробітна плата за період з 01 липня 2003 року по 28 лютого 2004 року згідно з довідкою №03-2708/201 від 23 лютого 2018 року, виданою Державною службою України з надзвичайних ситуацій не була застосована при розрахунку пенсії, так як в пенсійній справі відсутній акт перевірки даної довідки, відповідачем було здійснено запит до Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо надання довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за 2003 рік для призначення пенсії.

Державна служба України з надзвичайних ситуацій листом вих. №03-3559/201 від 06 березня 2019 року (а.с. 63) надіслала на адресу Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області довідку про заробітну плату для призначення пенсії №03-3559/201 від 06 березня 2019 року щодо заробітної плати ОСОБА_1 за 2003 рік (а.с. 64).

У зв`язку із невідповідністю даних щодо суми заробітної плати за серпень - грудень 2003 року вказаних у довідці №03-2708/201 від 23 лютого 2018 року, виданої Державною службою України з надзвичайних ситуацій та зазначених у надісланій Державною службою України з надзвичайних ситуацій довідці №03-3559/201 від 06 березня 2019 року, відповідачем на адресу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України було надіслано запит вих. №1372/03 від 25 січня 2019 року щодо підтвердження обґрунтованості та достовірності поданої для перерахунку пенсії довідки №03-2708/201 від 23 лютого 2018 року, виданої Державною службою України з надзвичайних ситуацій (а.с. 62).

Станом на час розгляду справи відповідь від Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України не надійшла.

Наголошуючи, що відповідач протиправно відмовив у перерахунку пенсії із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в період з 30 квітня 2000 року по 30 грудня 2005 року, ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на перерахунок пенсії не є порушеним.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить судове рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що судом неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджує, що доводи апелянта є необґрунтованими, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, ухвали суду без змін, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України в Рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Абзацом першим частини другої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу, заробітна плата (дохід) обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Положеннями частини четвертої статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

- у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

- у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV передбачено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати;

Відповідно до пункту 16 Розділу XV "ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №1058-IV положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII закріплено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Згідно з статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Положеннями статті 101 Закону №1788-XII встановлено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Положеннями частини першої статті 13-1 Закону №2464-VI передбачено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи, зокрема, мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, необхідні для виконання органами Пенсійного фонду функцій, передбачених цим Законом; брати участь у планових перевірках, які проводяться органами доходів і зборів, для перевірки достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, та у випадках, передбачених законом, проводити позапланові перевірки бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів страхувальників щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час таких перевірок".

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, далі - Порядок №22-1).

Підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 закріплено, що для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1). За бажанням особи для додаткового виключення періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до абзацу третього частини першої статті 40 Закону за період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року подається довідка з місця роботи про період такої відпустки.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2 розділу IV Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржувану відмову на відповідність частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту позовної заяви та наданих у судовому засіданні представником позивача пояснень, заявлені вимоги обґрунтовані наданням територіальним органом Пенсійного фонду України відмови у перерахунку пенсії із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в період з 30 квітня 2000 року по 30 грудня 2005 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що а ні лист Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вих. №14874/02 від 22 грудня 2018 року, а ні лист Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вих. №1403/02 від 25 січня 2019 року, які були самостійно надані позивачем на підтвердження обґрунтування заявлених вимог, не містять оскаржуваної відмови у перерахунку пенсії із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в період з 30 квітня 2000 року по 30 грудня 2005 року.

Крім того, в суді першої інстанції було встановлено, що позивачу 15 січня 2019 року було проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2019 року у зв`язку із уточненням даних з ЕПС. Для розрахунку пенсії було вибрано оптимальний заробіток з 01 травня 1995 року по 30 квітня 2000 року, заробітна плата відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) з 01 березня 2004 по 31 травня 2017 року та заробітна плата за період з 01 липня 2000 року по 30 червня 2003 року згідно з довідкою про заробітну плату №12-36/320 від 07 березня 2018 року. Розмір пенсії з надбавками становить 3 546,76 грн. Вказані відомості підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою витягу із підсистеми призначення та виплати пенсії щодо пенсіонера ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що враховуючи невідповідність даних щодо суми заробітної плати за серпень - грудень 2003 року вказаних у довідці №03-2708/201 від 23 лютого 2018 року, виданої Державною службою України з надзвичайних ситуацій та зазначених у надісланій Державною службою України з надзвичайних ситуацій довідці №03-3559/201 від 06 березня 2019 року, відповідачем правомірно на адресу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України було надіслано запит вих. №1372/03 від 25 січня 2019 року щодо підтвердження обґрунтованості та достовірності поданої для перерахунку пенсії довідки №03-2708/201 від 23 лютого 2018 року, виданої Державною службою України з надзвичайних ситуацій (а.с. 62).

Реалізація відповідачем вказаних повноважень передбачена положеннями частини третьої статті 44 Закону №1058-IV, статті 101 Закону №1788-XII, частини першої статті 13-1 Закону №2464-VI та підпунктом 3 пункту 4.2 розділу IV Порядку 22-1.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 серпня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.