Справа № 160/2553/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

20 травня 2019 року Справа № 160/2553/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
при секретарі судового засідання Рубані А.В.,
представника позивача Мотуза О.В.,
представника відповідача Кравченка М.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 р. провадження у справі було відкрито, справа призначена до розглдяу у порядку письмового провадження, за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги обгрунтовано наступним.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2761-56/434 від 15 лютого 2019 рок, відповідно до якої відповідач вимагає у позивача сплатити суму боргу розмірі 18 257,93 грн.
Зазначену вище вимогу позивач отримав поштою 05 березня 2019 року, що підтверджується відомостями з інтернет сайту ПАТ «Укрпошта» за запитом щодо штрих-коду поштового відправлення.
Із зазначеною вище вимогою позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Сума визначену в оскаржуваній вимозі складає - 18 257,93 грн.
Позивач зазначає, що сума у розмірі 18 257,93 грн. не може бути сумою нарахованого єдиного внеску за один місяць, оскільки є занадто значною.
При цьому зазначає, що, якщо це сума нарахованого єдиного внеску за більш тривалий період, винесенню вимоги мала б передувати документальна перевірка платника, складання акту перевірки і узгодження суми недоїмки.
Водночас, в обгрунтування заявленої позовної заяви зазначено, що зі змісту вимоги неможливо встановити, за який період дана сума нарахована, а також чи взагалі дана сума є сумою нарахованого єдиного внеску, оскільки в тексті вимоги «заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені (потрібне підкреслити)» відповідач не здійснив підкреслення необхідного тексту.
Так, дана вимога винесена і направлена на ім`я фізичної особи ОСОБА_1 , та не містить в тексті останньої відомостей, до якої категорії платників єдиного внеску його віднесено (фізична особа - підприємець; особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; особа, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; член фермерського господарства).
Позивач також зазначає, що на даний час останній не належить до жодної з категорій платників єдиного внеску.
Так, позивач свого часу мав статус фізичної особи - підприємця.
Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).
Направлено копію постанови державному реєстратору за місцезнаходженням особи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про судове рішення.
На підставі зазначеного вище, позивач зазначає, що при припиненні підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за рішенням суду, прямий та опосередкований обов`язок щодо внесення відомостей до реєстру про таке припинення, не покладається саме на ту особу, а покладається на суд (в частині направлення рішення державному реєсратору) та на державного рестратора (в частині внесення відомостей до реєстру). Так, позивач зазначає, що оскаржувана вимога була направлена на ім`я фізичної особи - ОСОБА_1 без віднесення даної фізичної особи до певної категорії платників єдиного внеску (фізична особа-підприємець; особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; особа, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; член фермерського господарства, зазначивши при цьому, що фізична особа не є платником єдиного внеску.
12.04.2019 р. повноважним представником відповідача було подано відзив на позовну заяву від 12.04.2019 р., в тексті якого зазначено наступне.
Податкова звітність позивачем не подавалась, доходів він не отримував, як наслідок, повинен був сплачувати (враховуючи зміни до Закону України №2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які набули чинності з 01 січня 2017 року, що стосується платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року) суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відтак, за 2017 рік ця сума була 3200 грн. (мінімальна заробітна плата) * 22% = 704 гри/місяць, 2018 рік 3723 грн.*22% = 819,06 грн./місяць.
Відповідно до даних інформаційної системи контролюючого органу, ОСОБА_1 був нарахований єдиний соціальний внесок за 2017 р. у сумі 8448 грн. (704 грн. * 12 місяців). А за 2018 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 9828,72 грн. (819,06 грн. * 12 місяців).
При цьому, суд зазначає, що представником відповідача наведений детальний розрахунок суми єдиного внеску відносно ОСОБА_1 , а саме: за 2017 рік нараховано у сумі єдиного внеску за рік складає - 8 448 грн. граничний
строк сплати до 09.02.2018 р. ; за 2018 рік загальна суму заборгованості складає - 9 828,72 грн.; 1 квартал 2018 у сумі - 2 457,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2018 р.; 2 квартал 2018 у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2018 р.; 3 квартал 2018 у сумі - 2 457,18 грн., граничний строк сплати до 19.10.2018 р..; 4 квартал 2018 у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 21.01.2019 р.
8 448 грн. (нарахування єдиного внеску за 2017 рік) - 18,79 грн. (переплата станом на 09.02.2018) + 9828,72 грн. (нарахування єдиного внеску за 2018 рік) = 18 257,93 грн.
Отже, станом на 31.01.2019 р., у ФОП ОСОБА_1 загальна заборгованість з єдиного внеску складає 18 257,93 грн.
Стосовно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 р. у справі №160/2553/19, якою адміністративний позов Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця задоволено повністю. Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ). Направлено копію постанови державному реєстратору за місцезнаходженням особи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про судове рішення, представник відповідача зазначає наступне.
На підставі віикладеного вище, повноважний представник відповідача, просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідачем було направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2761-56/434 від 15 лютого 2019 року, відповідно до якої відповідач вимагає сплатити суму боргу розмірі 18 257,93 грн.
Дана вимога винесена та направлена на ім`я фізичної особи ОСОБА_1 та не містить в собі відомостей, до якої категорії платників єдиного внеску його віднесено (фізична особа - підприємець; особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; особа, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; член фермерського господарства).
Позивач зазначає, що станом на 03.05.2019 р. останній не належить до жодної з категорій платників єдиного внеску.
Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).
Направлено копію постанови державному реєстратору за місцезнаходженням особи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про судове рішення.
Однак, позивач зазначає, що невиконання судового рішення від 20.10.2014 р. сталось з винни державного реєстратора.
Представник позивача зазначив, що внесенням до реєстру таких відомостей державний реєстратор фактично підтвердив, що дане судове рішення дійсно мало бути ним виконано, однак своєчасно виконано не було.
Як вбачається з викладеного вище, станом на 03.05.2019 р. підприємницька діяльність ОСОБА_1 припинена, згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року, однак відповідні відомості до реєстру включені лише 08 квітня 2019 року.
В судове засідання, призначене на 20.05.2019 р. з`явились всі сторони у справі.
Так, судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Як повноважний представник позивача, так і повноважний представник відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 20.05.2019 р.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було винесено відносно ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 15.02.2019 р. №Ф-2761-56/434 на суму 18 257,93 грн.
Суд зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної вимоги від 15.02.2019 р. №Ф-2761-56/434 на суму 18 257,93 грн. стало наступне.
Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).
Направлено копію постанови державному реєстратору за місцезнаходженням особи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про судове рішення.
Судом також встановлено, що датою зняття з обліку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є 08.04.2019 р.
На підставі викладеного вище, та виконання вимог ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» контролюючим органом за 2017 р. ОСОБА_2 нарахована сума 8448 грн. (704,00 грн. (22% ) * 12 місяців, з граничним терміном сплати до 09.02.2018 р.
За 2018 р. загальна сума заборгованості ОСОБА_1 визначена в розмірі 9 828,72 грн.
Так, за 1 квартал 2018 у сумі - 2 457,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2018 р.; 2 квартал 2018 у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2018 р.; 3 квартал 2018 у сумі - 2 457,18 грн., граничний строк сплати до 19.10.2018 р.; 4 квартал 2018 у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 21.01.2019 р.
Відтак, недоїмка, станом на 20.05.2019 р. за позивачем - ОСОБА_1 складає в сумі 18 257,93 грн.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначення правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умовита порядку його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 20.04.2015 р. №449 тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Статтею 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначає, що підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.п.54.3.1 - п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради у межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
За підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 наведеного Кодексу, визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до підпунктів 4.1.4, 4.1.9 пункту 4.1 ст.4 ПК України податкове законодавства України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів ч різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Пунктом 4.4 статті 4 ПК України передбачено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу, Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами; дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України; підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу"; патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту; осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини; одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства; інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); 4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; 5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; 15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; 16) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Відповідно до ч.5 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Відповідно до п.3 ч.8 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до ч.12 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Відповідно до ч.16 ст.25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Відповідно до п.3 р.VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.
При цьому, суд зазначає, що зазначеною вище Інструкцією визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн.
При отриманні першого з документів про ліквідацію або реорганізацію платників податків робиться запис у журналі за формою № 6-ОПП.
Координацію заходів щодо зняття з обліку юридичної особи у зв`язку з припиненням, яка протягом року змінила місцезнаходження, що пов`язано зі зміною адміністративного району, у тому числі формування, видачу та направлення відомостей та довідок, передбачених цим розділом, проводить контролюючий орган, у якому платник податків перебуває на обліку за основним місцем обліку на момент отримання відомостей (документів), визначених цим пунктом.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві та відзиві до неї, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
Контролюючий орган, приймаючи оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 р. №Ф-2761-56/434 в сумі 18 257,93 грн. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з підстав наведених нище.
Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).
Направлено копію постанови державному реєстратору за місцезнаходженням особи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про судове рішення.
28.03.2019 р. Дніпропетровським окружним адміністратвиним судом було направлено на адресу адвоката Мотуза О.В. лист-відповідь від 28.03.2019 р. за №2313/03/19, в тексті якого зазначено наступне.
Доводи позивача як щодо допущення відповідачем низки порушень вимог Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при формуванні оскаржуванної вимоги про сплату боргу недоїмки від 15.02.2019 р. №Ф-2761-56/434, визначеності контролюючим органом суми зі сплати єдиного внеску за один місяць у розмірі 18 257,93 грн, так і щодо не зазначення в оскаржуванній вимозі від 15.02.2019 р. №Ф-2761-56/434 відомостей стосовно категорії платника єдиного внеску, спростовуються наступним.
П.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок нараховуються для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, та 5.1 ч.1 ст.4 даного закону, на суму доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Водночас, суд зазначає, що оскільки предметом спору у даній справі було саме визначення правомірності оскаржуваної вимоги від 15.02.2019 р. №Ф-2761-56/434, а не порядок її прийняття, у відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 20.04.2015 р. №449, суд вважає зазначений доказ, у відповідності до ст.ст.73-74 КАС України таким, що не був покладений в основу при прийнятті оскаржуваної вимоги.
Відтак, контролюючим органом правомірно, у віповідності до ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції від 01.01.2017 р. стосовно платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місця звітного року, суму єдиного внеску, яка не може були меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відтак, за 2017 р. дана суму була визначена у розмірі 3200 грн. (що відповідає мінімальній заробітній платі) * 22 % = 704, грн./місяць, 2018 рік - 3 723 грн. * 22 % = 819,06 грн./місяць.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що контролюючим органом на підставі діючих норм ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було нараховано позивачу - ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок за 2017 рік у сумі 8 448 грн. (704 грн. * 12 місяців), за 2018 р. в сумі 9828,72 грн. (819,06 грн. *12 місяців).
Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , станом на 20.05.2019 р., складає в сумі 18 257,93 грн.
Суд зазначає, що до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Системний аналіз наведених вище норм чинного податкового законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність з боку позивача обґрунтування належними доказами в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України незаконного та необґрунтованого характеру оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №Ф-2761-56-434 від 15.02.2019 р. на загальну суму 18 257,93 грн.
А відтак, викладене вище має наслідком наступне. Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №Ф-2761-56-434 від 15.02.2019 р. на загальну суму 18 257,93 грн., є прийнятою відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; своєчасно, що виключає як протиправний характер оскаржуваної вимоги, так і наявність у суду правових підстав для задоволення позовних вимог в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 травня 2019 року.

Суддя Є.О. Жукова