Справа № 200/14533/18-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2019 року

Київ

справа №200/14533/18-а

адміністративне провадження №К/9901/16454/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 4 березня 2019 року (суддя Христофоров А.Б.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2019 року (головуючий суддя Міронова Г.М., судді: Арабей Т.Г., Геращенко І.В.) у справі №200/14533/18-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі по тексту - відповідач), в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні заяви ТОВ «Тар Альянс» від 9 листопада 2018 року № 45 та зобов`язати його повторно розглянути та задовольнити вказану заяву.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач вказав на те, що звільнений від обов`язку сплати єдиного внеску на державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), оскільки має місцезнаходження у зоні проведення антитерористичної операції (далі - АТО), проте позивач змушений був сплачувати вказаний податок, адже без такої сплати неможливо перерахувати заробітну плату співробітникам. З огляду на вказане позивач вважає, що має право на повернення таких коштів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 4 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2019 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 9 листопада 2018 року ТОВ «Тар Альянс» звернулося до керівника Бахмутського управління Головного управління ДФС у Донецькій області з заявою № 45, якою просило перерахувати помилково сплачені кошти у сумі 11 329 143,21 грн., оскільки воно звільнено від сплати ЄСВ з 14 квітня 2014 року на підставі пункту 94 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ), а нормативно-правовий акт, який би свідчив про завершення АТО, відсутній.

Листом № 52202/10/05-99-42-10 від 19 листопада 2018 року Головне управління ДФС у Донецькій області повідомило, що за даними в інтегральній картці платника, по підприємству станом на 6 листопада 2018 року рахується переплата у сумі 390 938,76 грн., тому керуючись частиною 7 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року № 6 (далі - Порядок №6), вирішено залишити без задоволення заяву щодо перерахування помилково сплачених коштів.

Суди встановили, що відповідно до інтегрованої картки платника податків у ТОВ «Тар Альянс» станом на 31 січня 2019 року наявна переплата в розмірі 390429,27 грн. за платежем «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вказав на те, що дійсно з 14 квітня 2014 року позивач, який перебуває на обліку контролюючого органу, розташованого на території проведення АТО, є звільненим від виконання обов`язків платника ЄСВ. При цьому суд дійшов висновку, що положення Закону №2464-VІ не скасовує обов`язку платника щодо сплати ЄСВ, а надає можливість на період проведення АТО не виконувати вказаний обов`язок зі сплати у встановлені строки та у повному обсязі. Разом з тим, позивачем самостійно було нараховано, обчислено та подано звітність у 2014-2018 роках та сплачено грошове зобов`язання з ЄСВ. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сплачені позивачем кошти є помилково або надміру сплаченими. Крім того, суди вказали, що повернення спірних коштів становить ризик для найманих працівників позивача, яким в майбутньому буде не донараховано страховий стаж та не виплачено зароблений розмір пенсії.

Не погодившись з рішеннями судів, ТОВ «Тар Альянс» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вважає, що суди помилково вказали, що визначення та сплата суми єдиного внеску є правом позивача, оскільки це є встановленим пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VІ обов`язком. ТОВ «Тар Альянс» з огляду на перебування його підприємства на території проведення АТО в силу вимог Закону є звільненим від обов`язку сплати ЄСВ, але позивач був змушений здійснювати таке перерахування, оскільки відсутність такої сплати унеможливлювала перерахування заробітної плати працівникам. На думку скаржника, він підпадає під визначення «неналежний платник», а тому сплачені ним суми єдиного внеску мають бути повернуті у відповідності до пункту 3 Порядку №6. Враховуючи суперечливість законодавства, де, з одного боку, у позивача є право не сплачувати ЄСВ, а з іншого - він не може ефективно реалізувати це право, ТОВ «Тар Альянс» вважає, що у даному випадку застосуванню підлягають положення підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України та висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справі «Щокін проти України». Крім того, скаржник не погодився з висновками судів щодо можливого порушення прав працівників підприємства позивача, оскільки останні є гіпотетичними.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вирішенню в межах даного спору належить питання того, чи наявні підстави для повернення сум сплаченого ЄСВ у відповідності до Порядку №6 підприємству, розташованому у зоні проведення АТО, як такому, що звільнене від обов`язку сплати такого внеску, але добровільно його сплатило.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI).

Стаття 4 Закону № 2464-VI визначає перелік суб`єктів, які відносяться до платників єдиного внеску.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII (далі - Закон №1669-VII), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 93 (з 13 березня 2015 року в зв`язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 2 березня 2015 року № 219-VIII пункт 93 постановлено вважати пунктом 94) такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону №1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому ПК України для списання безнадійного податкового боргу».

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до такого переліку включено м. Горлівка та м. Маріуполь. Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням КМУ № 1079-р від 5 листопада 2014 року.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням КМУ № 1275-р від 2 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Згідно з додатком до вказаного розпорядження до зазначених населених пунктів, зокрема, належить м. Горлівка та м. Маріуполь.

Отже, позивач дійсно звільняється від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Разом з тим, слід зауважити, що зміст норми пункту 93 (у подальшому пункт 94) розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ не скасовує взагалі обов`язків платників єдиного внеску, а лише на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану дає можливість не виконувати обов`язки, визначені у частині 2 статті 6 Закону № 2464-VІ.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 листопада 2018 року під час розгляду зразкової справи №812/292/18. Аналогічна правова позиція викладалась також і в постановах Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №805/4374/15-а, від 28 травня 2019 року у справі №805/239/16-а.

Як встановили суди, позивач належно виконував свій обов`язок зі сплати єдиного внеску на державне соціальне страхування з 2014 року, отже механізм звільнення від відповідальності, встановлений пунктом 94 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VІ, на нього не розповсюджується.

Вирішуючи питання стосовно того, чи можна вважати сплачені позивачем суми ЄСВ помилково сплаченими, і як наслідок, можливості застосування Порядку №6 до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 13 статті 9 Закону №2464-VІ передбачено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, Порядок №6 визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску.

За визначеннями, наведеними у пункті 3 Порядку №6, неналежний платник - платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску;

помилково сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника.

Перелік платників ЄСВ визначено статтею 4 Закону № 2464-VІ, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якої платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

ТОВ «Тар Альянс» відноситься саме до зазначеної категорії платників ЄСВ, зміни до статті 4 Закону №2464-VІ в частині виключення з переліку платників підприємств, які знаходяться на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, не вносились, а тому колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що він є неналежним платником єдиного внеску як на підставу для повернення сплачених сум ЄСВ.

Слід зауважити, що пунктом 94 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ заборонено саме притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, втім, вказана правова норма не містить заборони щодо виконання такого обов`язку платником добровільно. Внесені зміни надали можливість суб`єкту господарювання самостійно обирати правомірний вид поведінки з урахуванням власних умов здійснення господарської діяльності. Чіткий алгоритм дій для суб`єкта господарювання, який вважає за необхідне скористатися наданим законом механізмом звільнення від обов`язку зі сплати ЄСВ, встановлено у 94 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ, і останній не передбачає можливості повернення вже сплачених сум.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що чинне законодавство, що регулює питання сплати ЄСВ суб`єктами господарювання, які знаходяться на обліку органів доходів і зборів, що розташовані на території проведення АТО, є суперечливим та допускає неоднозначне трактування, а тому посилання позивача на необхідність застосування до даних правовідносин положень підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України та висновків Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» є безпідставними.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 4 березня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2019 року у справі №200/14533/18-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

М.Б. Гусак

Є.А. Усенко ,

Судді Верховного Суду