Справа № 140/31/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/4840/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року (головуючий суддя Лозовський О.А., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Нововолинський ремонтно-механічний завод» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.11.2018 № та №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Нововолинський ремонтно-механічний завод» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, тому просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно п. п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Згідно п. 59.3. ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Тобто документом, який підтверджує наявність податкового боргу - є податкова вимога та докази її направлення платнику податків.

Натомість в матеріалах справи відсутня податкова вимога, яка підтверджує, що в січні та вересні 2017 року в ДП «Нововолинський РМЗ» був наявний податковий борг.

Інформація з електронної системи ДФС не є доказом наявності податкового боргу, оскільки платник податків не має до неї доступу, відповідно позбавлений права знати про наявність податкового боргу, спростувати його суму або сплатити суму боргу при його наявності.

Дані норми Податкового кодексу України не були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2017 ГУ ДФС у Волинській області проведено перевірку з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань із сплати податку на додану вартість по деклараціях за серпень, грудень 2017 року та рішення суду про розстрочення податкового боргу №803/1155/13-а від 02.08.2013, за результатом якої складений акт №22407/03-20-56-12-05/00179000 від 25.10.2017. Перевіркою встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено узгоджені суми податкового зобов`язання із сплати податку на додану вартість, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПК України. На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення №14/282 від 09.11.2017, за результатами розгляду яких ГУ ДФС у Волинській області повідомила ДП «Нововолинський РМЗ» про правомірність висновків, викладених в акті перевірки №22407/03-20-56-12-05/00179000 від 25.10.2017.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення від 27.11.2018 №, якими до позивача застосований штраф у розмірі 10% в сумі 2109,01 грн за затримку більше 30 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 21090,10 грн. та №, яким до позивача застосований штраф у розмірі 20% в сумі 27656,91 грн за затримку більше 30 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 138284,55 грн.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції вірно враховано, що абз. 1 п 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платника податку самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп.у 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється, зокрема, у формі розстрочки (п.п. 32.1, 32.2 ст. 32 ПК України).

Розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу, відповідно до п. 100.1 ст. 100 ПК України є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному п. 129.4 ст. 129 цього Кодексу.

Пунктом 100.13 цієї статті передбачено, що порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи в межах їх повноважень.

Відповідно до пункту 3.9 Порядку «Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків» №574, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №1853/24385 на розстрочені (відстрочені) грошові зобов`язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу).

Судом першої інстанції з`ясовано, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2013 розстрочено виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 в адміністративній справі №803/1155/13-а про стягнення податкового боргу в сумі 757 843,99 грн. на 60 календарних місяців шляхом щомісячної сплати коштів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що розстрочення (відстрочення) застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань. А відтак, розстрочення (відстрочення) є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення (відстрочення) не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Судом правильно зазначено, що розстрочення виконання судового рішення, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого статтею 126 ПК України.

Згідно матеріалів справи 20.09.2017 за серпень 2017 року ДП «Нововолинський РМЗ» згідно декларації з податку на додану вартість № задекларовано до сплати узгоджену суму податкових зобов`язань у розмірі 528 313,00 грн, яка списана з ПДВ рахунку 27.09.2017 та 19.01.2017 за грудень 2017 року згідно декларації з податку на додану вартість № задекларовано до сплати узгоджену суму податкового зобов`язання в розмірі 273700,00 грн, яка списана з ПДВ рахунку 26.01.2018.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 87.9 ст. 87 ПК України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Згідно п. 131.2 ст.131 ПК України, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Згідно п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 ПК України, та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених статті 126 ПК України у залежності від терміну затримки.

При цьому, санкція статті 126 ПК України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання безвідносно до підстав її виникнення. Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм п. 87.9 ст. 87 ПК України стаття 126 цього Кодексу не містить.

Крім того, об`єктом застосування штрафу є погашена сума податкового боргу, спосіб такого погашення значення не має (є це самостійна сплата чи зарахування сплачених коштів контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Аналогічну позицію щодо застосування положень статті 87 та статті 126 ПК України викладено в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №808/2290/17, від 11.09.2018 у справі №809/165/17, від 11.09.2018 у справі № 813/3722/17 та враховуються судом при вирішення даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Отже, кошти, спрямовані ДП «Нововолинський РМЗ» на сплату платежів до бюджету з податку на додану вартість, відповідачем в автоматичному режимі зараховувались у погашення сум податкового боргу в порядку черговості його виникнення відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України, в тому числі податкового боргу, стягнення якого розстрочене ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2013.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року по справі № 140/31/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Т. І. Шинкар
Н. М. Судова-Хомюк