Справа № 153/1287/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/1287/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

30 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним ігнорування заяв, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним ігнорування заяв, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивачем зазначено, що він є пенсіонером по інвалідності ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком. Неодноразово звертався до відповідача із заявами про призначення пенсії як інваліду ІІ групи, однак Ямпільський ОУПФУ Вінницької області ігнорував їх розгляд. Позивач вважає, що вказана бездіяльність зумовила зменшення пенсійних виплат та порушила його конституційні права, а також спричинила приниження його честі і гідності, моральні та фізичні страждання та погіршення стану здоров`я. Завдану моральну шкоду позивач визначив у сумі 250000,00 грн.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ямпільському ОУПФУ Вінницької області та отримує пенсію по 2 групі інвалідності згідно з пунктом 1 статті 33 Закону України "Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У березні позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії за наявності пільгового стажу роботи. Листом від 21.03.2018 № 342/09-42/02 орган Пенсійного Фонду пояснив, що відсутні підстави для призначення пенсії, оскільки на момент звернення позивач досяг 77-річного віку, а пільгова пенсія призначається по досягненню 55 років.

В подальшому позивач звернувся до управління із заявою про перехід із пенсії по інвалідності 2 групи у розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності. У відповідності до зазначеної заяви та на виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" працівниками Ямпільського ОУПФУ у Вінницькій області здійснено перерахунок пенсії, у результаті якого розмір страхового стажу змінився, що призвело до збільшення пенсійних виплат із 1574,38 грн. до 1878,80 грн.

Вважаючи протиправним ігнорування відповідачем заяв про призначення та виплату пенсії по інвалідності замість пенсії по віку, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому статтею 10 Закону №1058-IV гарантовано особі право вибору пенсійних виплат.

Відповідно до ст.10 Закону №1058-IV що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону №1058-IV. Так, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Розмір пенсії по інвалідності визначений статтею 33 Закону №1058-IV. Так, за приписами ч. 1 ст. 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Отже, величина пенсійних виплат для осіб з інвалідністю 1, 2 і 3 груп визначається в процентному співвідношенні пенсії за віком.

За приписами частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4-3 розділу ХV Закону №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII) пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати протиправним ігнорування відповідачем його (позивача) заяв про призначення та виплату пенсії по інвалідності замість пенсії по віку.

При цьому позивач у тексті позовної заяви зазначає, що є пенсіонером по інвалідності 2 групи з 27.04.2010 та отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що з зазначеного у позовній заяві, не можливо встановити в чому суть порушеного права позивача. До того ж, в апеляційній скарзі позивачем не спростовано вказаних висновків суду першої інстанції.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по Закону №1058-IV інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Величина пенсійних виплат для осіб з інвалідністю 1, 2 і 3 груп визначається в процентному співвідношенні пенсії за віком.

Саме такий вид пенсії як пенсія по інвалідності призначена та виплачується позивачеві. Величина пенсійної виплати по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV визначається в процентному співвідношенні пенсії за віком.

Матеріалами справи підтверджується, що на всі заяви позивача відповідачем надано відповіді. У відповідності до заяви позивача від 26.07.2018 та на виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, у результаті якого збільшився розмір пенсійних виплат позивача із 1574,38 грн. до 1878,80 грн.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки на всі звернення позивача були надані письмові відповіді у відповідності до Закону України "Про звернення громадян", у суду відсутні підстави задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправним ігнорування розгляду заяв позивача.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Ямпільського ОУПФУ Вінницької області моральної шкоди в розмірі 250000 грн., судова колегія зазначає таке.

Згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Крім того, у п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховний суд України зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач посилається на те, що бездіяльність управління зумовила зменшення пенсійних виплат та порушила його конституційні права, а також спричинила приниження його честі і гідності, моральні та фізичні страждання та погіршення стану здоров`я.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним, на думку позивача, діянням Ямпільського ОУПФУ у Вінницькій області.

Сам лише факт порушення, на думку позивача, прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи не знайшов протиправних діянь відповідача відносно ОСОБА_1 .

Наданий позивачем медичний документ про хворобу останнього як доказ на підтвердження моральної шкоди колегія суддів не приймає до уваги, оскільки із вказаного документа не вбачається, що хвороба ОСОБА_1 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями відповідача при розгляді його звернень до відповідача.

Окрім того, стягнення матеріальної шкоди є похідною позовною вимогою. Оскільки суд не виявив протиправних дій чи бездіяльності посадових осіб Ямпільського ОУПФУ у Вінницькій області, тому відсутні необхідні умови для відшкодування моральної шкоди (а саме: протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні).

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 липня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.