Справа № 593/748/19
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/593/23/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"25" липня 2019 р. в складі:

головуючого судді Німко Н.П.

за участю секретаря судового засідання Саламон Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Чернівецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача сержанта поліції Управління патркльної поліції в Чернівецькій області Руснака Івана Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бережанського районного суду із позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Чернівецькій області й просив суд винести рішення, яким постанову поліцейського Управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержанта поліції Руснак Івана Анатолійовича серії ЕАВ №1181691 від 27 травня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. скасувати, а провадження у справі про адмістративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Позовні вимоги мотивував таким: 27 травня 2019 року близько 10 год. він керував своїм автомобілем, рухаючись автодорогою в напрямку м.Чернівці, при цьому його безпідставно було зупинено працівником поліції, який повідомив, що він перетнув суцільну лінію розмітки. Незважаючи на його пояснення з приводу того, що він не порушував п.8.5.1 Правил дорожнього руху, поліцейський без будь-яких на це правових підстав виніс оскаржувану постанову. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки суцільну лінію розмітки він не перетинав, перед ним їхав вантажний автомобіль, який рухався дуже повільно, а саме 25 км/год., внаслідок чого за ним назбиралось чимало машин. Бачучи це, водій вантажного автомобіля прийняв вправо, щоб автомобілі позаду нього могли продовжити свій нормальний (безперешкодний) рух і саме тоді на ділянці дороги з нормальною оглядовістю, він та інші водії, яких не було зупинено, здійснили безпечний об`їзд вантажного автомобіля. Це було на рівній ділянці дороги (без поворотів), на відстані близько 1 км. до місця де стояв патрульний автомобіль поліції. Після роз`яснення йому прав, він заявляв клопотання, що при розгляді поліцейським справи про це адміністративне правопорушення він бажає скористатись правовою допомогою адвоката, а також клопотання про надання йому поліцейським належних та допустимих доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Вказані клопотання поліцейський безпідставно проігнорував, грубо порушуючи при цьому вимоги ст.268 КУпАП, ст.ст.63, 64 Конституції України і ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також поліцейським на його прохання про надання доказів, які б підтверджували його вину, було повідомлено, що у нього таких немає (відео на СD-диску додається). Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей про місце вчинення адміністративного правопорушення, що є порушенням ч.З ст.283 КУпАП України.

Ухвалою суду від 06 червня 2019 року у зазначеній справі відкрито провадження та залучено до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , сержанта поліції в Управлінні патрульної поліції у Чернівецькій області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з?явився, подав суду заяву, в якій вказав, що просить справу розглянути у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує повінстю та просить їх задовольнити.

Відповідач представник Управління патрульної поліції в Чернівецькій області у судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що із вимогами ОСОБА_1 категорично не погоджується, вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Всі твердження які позивач виклав в позовній заяві спростовує відео з нагрудних камер поліцейських, а саме: 1) На відео о 09:09 год. - поліцейський розглядає справу: інформує водія про порушення ним ПДР роз`яснює його права як громадянина України передбачені ст.63 Конституції України, та ст. 268, КУпАП та виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАВ №1181691 від 27.05.2019 р. з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255.00 грн. Таким чином, з огляду на все вищезазначене в діях Позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обгрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавства, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії ЕАВ №1181691 від 27.05.2019 р. обгрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи Позивача безпідставні, необгрунтовані». Просив в задоволенні позовних вимог громадянину ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача сержант полілії Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Руснак І.А. у судове засідання не з?явився, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Пояснення щодо позову не подав.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши позов, всебічно перевіривши матеріали справи, докази, надані по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захистшляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1181691 від 27 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 255,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме: невиконання вимоги дорожньої розмітки 1.1 «суцільна лінія», її перетин.

Позивач не погоджується із таким рішенням суб`єкта владних повноважень та мотивує незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності тим, що транспортний засіб, а саме: вантажний автомобіль, що рухався попереду нього і об`їзд якого він здійснив (перетнувши суцільну лінію розмітки) на ділянці дороги з нормальною оглядовістю мав швидкість 25 км/год., однак при цьому від Правил дорожнього руху не відступав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.34 ПДР України лінії (дорожню розмітку) 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

З аналізу вищенаведених положень закону та посилань позивача, викладених у позові, які не спростовані і фактично не заперечені ні стороною відповідача, ні третьою особою, можна зробити висновок, що дії позивача по перетину лінії розмітки 1.1 за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, були зумовлені об`єктивними чинниками, оскільки він рухався за вантажним транспортним засобом, швидкість руху якого становила 25 км/год., що як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється для обгону поодиноких транспортних засобів.

Окрім цього, суд вважає за доцільне зазначити й таке:

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Згідно із вимогами ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, також повинна містити відомості про:дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржувана постанова, всупереч вимогам ст.283 КУпАП не містить відомостей про місце вчинення правопорушення, а також зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Позивач також вказує, що при зупинці його анспортного засобу, поліцейський на його вимогу не надав доказів, які б підтверджували його вину у порушенні правил дорожнього руху, хоча свою вину він відразу заперечував.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 розяснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Згідно із положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення.

Аналіз ст.251 КУпАП свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

У частині 5 статті 258 КУпАП вказано, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №1-11/2015 визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення є вичерпним і може бути змінений лише законом. За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: за ст.77, ч.1 та ч.3 ст.85, ст.107, ч.3 ст.109, ч.3 ст.116-2, ст.134, ст.135, ст.185-3 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адмінстягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи на міці його вчинення, а не за місцем знаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Таким чином, відповідальність, передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, розгляду у скороченому провадженні не підлягає.

Після зупинки транспортного засобу, позивач заперечив факт порушення правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується відеозаписом, наданим, як позивачем, так і стороною відповідача.

Незважаючи на заперечення позивача щодо порушення ним вимоги дорожньої розмітки 1.1, відповідачем не складено протокол, не відібрано пояснення та не зібрано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У поданому суду відзиві на позов немає посилань на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, лише описано хід розгляду справи, що також відображено і на відеозаписі, доданому до відзиву на позовну заяву.

Інших відомостей, що стосуються вчинення чи невчинення правопорушення, суду не надано.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Враховуючи те, що за змістом ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх взаємозв`язку, правомірності оскаржуваної постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.122, ст.125, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 8, 13, 32, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

Скасувати постанову серії ЕАВ №1181691 від 27 травня 2019 року, прийняту сержантом поліції Управління партульної поліції в Чернівецькій області Руснаком Іваном Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п?ять) гривень 00 коп.; провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП за фактом подій, які мали місце за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ЕАВ №1181691 від 27 травня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко