Справа № 540/1004/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1004/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_8,

представника відповідача - Діденко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

15 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі - відповідач, УДМСУ в Херсонській області), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення УДМСУ в Херсонській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати УДМСУ в Херсонській області повторно розглянути по суті заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що будучи громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам та уклавши шлюб з ОСОБА_2 , який отримав посвідку на постійне проживання на території України, вона 05.05.2018 року подала до УДМСУ в Херсонській області заяву про надання дозволу на імміграцію, як дружина іммігранта, на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію". Проте, 13.05.2019 року отримала рішення про відмову у наданні їй дозволу на імміграцію в Україну з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію". Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки воно не містить жодних конкретних підстав для відмови.

Ухвалою суду від 16 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків.

Враховуючи те, що позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 25 червня 2019 року.

12 червня 2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, яким останній заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну від 03.05.2019 року № 6501.4/8443-19 є обґрунтованим та законним. Представник відповідача вказує, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі листа Управління СБУ в Херсонській області від 03.05.2019 року № 71/22/20/23-273, в якому вказано про доцільність відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч.1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", оскільки у заяві про надання дозволу на імміграцію нею свідомо вказано неправдиві відомості щодо адреси проживання на території Херсонської області. Відсутність позивача за вказаною адресою підтверджується також наявними архівними матеріалами, що містяться в УДМС за клопотанням іноземців про надання дозволу на імміграцію, які вказують адресою свого проживання саме адресу де, згідно відомостей, викладених у вказаній заяві, проживає позивач. Крім того, відсутність позивача за адресою фактичного місця знаходження свідчить зміст довідки Музиківської сільської ради від 03.05.2019 року №452. Отже, відповідачем були вжиті всі необхідні дії для з`ясування інформації, яка містилась у вказаному листі Управління СБУ в Херсонській області, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Протокольною ухвалою від 25 червня 2019 року за клопотання представника позивача розгляд справи відкладено на 18 липня 2019 року.

У судове засідання сторони з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується копією паспорту типу Р код НОМЕР_2 , виданого 14.06.2016 року.

05.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до УДМСУ в Херсонській області із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" як особі, чоловік якої - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є іммігрантом з посвідкою на постійне проживання на території України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (видане Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 20.04.2018 року), посвідкою типу РА код НОМЕР_4 , виданою 29.08.2017 року.

Отже, позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , документованого посвідкою на постійне проживання на території України, що не заперечується відповідачем.

З метою з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", УДМСУ в Херсонській області на адресу Управління СБУ в Херсонській області були направлені запити від 21.05.2018 р. № 6501.4-7683/65.1-18, 23.07.2018 р. № 6501.4- 10442/65.1-18, 04.01.2019 р. № 6501.4-189/65.1-19 та 14.03.2019 р. № 6501.4-3768/65.1-19; на адресу сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП України в Херсонській області направлений запит від 21.05.2018 р. № 6501.4-7689/65.2-18; на адресу Держприкордонслужби направлений запит від 21.05.2018 року № 6501.4-7688/65.2-18 щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну.

26.09.2018 року відповідач відібрав пояснення у ОСОБА_3 , відповідно до якого остання повідомляє, що у її будинку за адресою АДРЕСА_1 проживають її знайомі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки Музиківської сільської ради від 03.05.2019 року № 452 ОСОБА_1 не проживає та не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

03.05.2019 року листом Управління СБУ в Херсонській області за вих. № 71/22/20/23- 273 повідомлено УДМСУ в Херсонській області, що за результатами розгляду запиту щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що під час подання заяви до УДМСУ в Херсонській області ОСОБА_1 надала неправдиві відомості щодо адреси свого фактичного місця проживання на території Херсонської області. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" УСБУ в Херсонській області вважає за доцільне відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію.

За результатами розгляду матеріалів справи № 44376 та клопотання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам про надання їй дозволу на імміграцію в Україну, головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМСУ в Херсонській області Бурзі К.К. складено висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , затверджений 03.05.2019 року начальником УДМСУ в Херсонській області Яковенко О.В.

03.05.2019 року начальником УДМСУ в Херсонській області Яковенко О.В. прийнято рішення № 6501.4/8443-19 про відмову громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 від 14.06.2016 року, у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Вважаючи рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує про наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначений Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року № 2491-III (далі-Закон № 2491-III).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; 9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років (ч. 2 ст. 4 Закону № 2491-III).

Пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону № 2491-III встановлено, що заява про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади (ч. 2 ст. 9 Закону № 2491-III).

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання (ч. 11 ст. 9 Закону № 2491-III).

Частиною 1 статті 10 Закону № 2491-ІІІ встановлено перелік обставин, за яких дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 затверджено Порядок формування квоти імміграції (далі - Порядок формування квоти імміграції) та Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень.

Пунктом 1 Порядку формування квоти імміграції встановлено, що квота імміграції формується за категоріями іммігрантів і за регіональним принципом (з урахуванням поточної демографічної ситуації) відповідно до пропозицій центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Пропозиції стосовно осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України, а також тих, що раніше перебували в громадянстві України, та батьків, чоловіка (дружини) іммігранта, його неповнолітніх дітей готуються безпосередньо ДМС (пункт 3 Порядку формування квоти імміграції).

Разом з тим, Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 1983) визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Так, пп. 2 п. 2 Порядку № 1983 передбачено, що територіальні органи ДМС приймають рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів: до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" (п. 9 Порядку № 1983).

Заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах (п. 10 Порядку №1983).

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб (п. 11 Порядку № 1983).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

За змістом п. 14 Порядку № 1983, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції ДМС, територіальні органи у місячний термін аналізують отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію і надсилають до ДМС разом з матеріалами справи дані про результати розгляду (п. 15 Порядку № 1983).

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п. 16 Порядку № 1983).

Отже, зі змісту наведених вище положень Порядку № 1983 слідує, що територіальні органи ДМС, отримавши від особи заяву про імміграцію в Україну, у місячний термін проводять перевірку правильності її оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", а також надсилають відповідні запити до компетентних органів, висновки яких враховуються при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію.

Як встановлено судом, 05.05.2018 року ОСОБА_1 подала до УДМСУ в Херсонській області заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну.

На виконання пункту 14 Порядку № 1983 після отримання та реєстрації заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідач 21.05.2018 року, 23.07.2018 року, 04.01.2019 року, 14.03.2019 року надсилав до Управління СБУ в Херсонській області відповідні інформаційні запити.

03.05.2019 року відповідач отримав лист Управління СБУ в Херсонській області про недоцільність надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", а саме: у зв`язку із встановленням факту зазначення заявником при подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну неправдивих відомостей щодо адреси свого місця проживання на території Херсонської області.

Варто відмітити, що відповідач неодноразово, починаючи з 21.05.2018 року, надсилав до Управління СБУ в Херсонській області запити про проведення перевірки. Відповідь Управління СБУ в Херсонській області про результати перевірки надіслана відповідачу тільки 03.05.2019 року, тобто через рік з дня подання позивачем заяви про надання дозволу на імміграцію.

Таким чином, обставини щодо фактичного проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , які отримані відповідачем від Управління СБУ в Херсонській області, та які в подальшому стали підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію, встановлені у травні 2019 року, у той час, як заява про надання дозволу на імміграцію в Україну подана позивачем 05.05.2018 року.

Водночас, суд вважає недоречним посилання відповідача на довідку сільської ради від 03.05.2019 року, згідно якої позивач не зареєстрована та не проживає на території Музиківської сільської ради, так як ця довідка не підтверджена ніякими первинними документами, зокрема таким як акт обстеження, складеним за результатами виходу уповноважених працівників за адресою місцезнаходження іноземної громадянки для встановлення факту її проживання на території сільради. Таких відомостей матеріали справи та висновок УДМСУ в Херсонській області від 03.05.2019 року, який слугував підставою для прийняття спірного рішення, не містять. Документів на спростування наведеного висновку до суду не надано.

Отже, судом встановлено, що єдиною підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну визначено лист Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 03.05.2019 року № 71/22/20/23-273, який не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України, на час звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію.

Зі змісту листа Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області від 03.05.2019 року слідує, що вжитими заходами перевірки встановлено, що громадянка СРВ ОСОБА_1 надала недостовірні відомості про місце свого проживання - АДРЕСА_1 , в якому вона фактично не мешкала, а тому Управління рекомендувало відповідачу відмовити у наданні дозволу на імміграцію через порушення, визначене ч. 4 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Тобто, за відомостями СБУ, обставиною, що свідчить про порушення позивачем чинного законодавства України, є відсутність громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 за місцем проживання, зазначеним нею у заяві та наданих документах. При цьому, належних та допустимих доказів, що підтверджують викладені обставини до суду не надано.

У свою чергу, за пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону № 2491-ІІІ обставиною, за якою дозвіл на імміграцію не надається є зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.

Суд критично оцінює посилання Управління СБУ в Херсонській області на відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання, зазначеним нею у заяві про надання дозволу на імміграцію, як на порушення пункту 4 частини 1 статті 10 Закону № 2491-ІІІ, оскільки дана обставина встановлена Управлінням СБУ в Херсонській області тільки у травні 2019 року та не підтверджена належними доказами, тобто не містить ознак неправдивих відомостей чи підроблених документів, що свідомо наведені позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію.

Крім того, суд зазначає, що лист УСБУ в Херсонській області не є нормативно- правовим актом, який врегульовує спірні правовідносини в розумінні пункту 6 частини 1 статті 10 Закону, а носить рекомендаційний характер, а відтак - не є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Разом з цим, суд зауважує, що позивач є жінкою іммігранта, якого документовано посвідкою на постійне проживання на території України, що відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону № 2491-ІІІ дає їй право в межах квоти на отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Доказів того, що існують такі підстави для прийняття оскаржуваного рішення, як інші випадки (п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону № 2491-ІІІ), передбачені законами України, відповідач суду не надав.

Також суд наголошує, що пункт 11 Порядку № 1983 не зобов`язує особу, яка подає заяву про надання дозволу на імміграцію, поновлювати відомості у документах, які можуть змінюватися з дня їх подачі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2018 року у справі № 802/864/16-а (К/9901/11374/18).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Комісар Ради Європи з прав людини видав рекомендацію стосовно прав іноземців, які бажають в`їхати на територію держав-членів Ради Європи, та виконання рішень про видворення (CommDH(2001)19). Зазначена рекомендація, датована 19 вересня 2001 року, містить такий пункт:

"11. У випадках, коли особа стверджує, що компетентні органи порушили право, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини (ЄКПЛ), або що існує можливість порушення ними цього права, необхідно забезпечити, щоб право на засіб юридичного захисту у значенні статті 13 ЄКПЛ гарантувалося не лише законом, але також на практиці…"

Варто відмітити, що конвенційний механізм захисту прав передбачає, зокрема те, що основоположні права, гарантовані ЄКПЛ повинні виконуватися безпосередньо на державному рівні, зокрема, державними органами.

Суд вважає, що відповідачем не дотримано принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію "необхідності у демократичному суспільстві". Так, за практикою Суду при визначенні питання необхідності у демократичному суспільстві" держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. Відтак, будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене статтею 8 ЄКПЛ, не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується той факт, що позивач має чоловіка, який отримав посвідку на постійне проживання в Україні.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки ненадання позивачу дозволу на імміграцію має наслідком для неї та членів її сім`ї повну зміну способу життя родини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних доказів існування інших обставин, що передбачені частиною першою статті 10 Закону № 2491-ІІІ, які б надали підстави для відмови в наданні дозволу на імміграцію, окрім листа Управління СБУ в Херсонській області.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись частиною другою статті 2 КАСУ, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що приймаючи спірне рішення, відповідач не надав належної оцінки наявності законних підстав для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію, тобто діяв необґрунтовано та протиправно, а тому вказане рішення підлягає скасуванню, як таке, що порушує права позивача на залишення в Україні для постійного проживання, відтак, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

За правилами статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено суддею 18 липня 2019 року.

З 22 липня 2019 року по 31 липня 2019 року (включно) головуючий суддя по справі перебував на лікарняному, тому повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею датою, що вказана у резолютивній частині рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. перекопська, 168) про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (паспорт Тип-Р код-НОМЕР_2 , АДРЕСА_1) від 03 травня 2019 року № 6501.4/8443-19.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. перекопська, 168) повторно розглянути по суті заяву громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (паспорт Тип-Р код-НОМЕР_2 , АДРЕСА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. перекопська, 168) на користь ОСОБА_1 (паспорт Тип-Р код-НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень, сорок копійок), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 серпня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 102090000