Справа № 431/1346/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року справа №431/1346/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

0Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24 квітня 2019 року (повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року у м. Старобільску) у справі № 431/1346/19 (суддя в І інстанції Логвіненко Т.Г.) за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання рішення посадової особи держаної виконавчої служби протиправним та його скасування,

УСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - Відділ) про визнання рішення посадової особи держаної виконавчої служби протиправним та його скасування.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.03.2018 Старобільським районним судом Луганської області ухвалено рішення у справі № 431/5391/17, яким задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ в Артемівському районі м. Луганська про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати позивачеві пенсії з квітня 2014 року та нарахування і виплату пенсії з липня 2014 року. 25.07.2018 до Відділу було пред`явлено виконавчий лист, виданий на виконання вказаного рішення. 27.07.2018 за цим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження. Проте, 20.02.2019 з листа відповідача позивачеві стало відомо, що 13.02.2019 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404 -VIII), яку ОСОБА_1 вважає незаконною, та такою, що порушує її права. Рішення про ліквідування чи реорганізацію Управління пенсійного фонду в Артемівському районі м. Луганська Кабінетом Міністрів України не приймалось, тому позивач вважає, що рішення Відділу про закінчення виконавчого провадження є незаконним, отже просила суд:

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56863134 від 13.02.2019;

- зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження по справі 431/5391/17 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Артемівському районі м. Луганська.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 24 квітня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Визнано рішення (постанову) Відділу про закінчення виконавчого провадження № 56863134 від 13.02.2019 незаконним.

Скасовано постанову заступника начальника Відділу про закінчення виконавчого провадження № 56863134 від 13.02.2019.

Зобов`язано відповідача вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження по справі № 431/5391/17 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Артемівському районі м. Луганська на підставі виконавчого листа № 431/5391/17.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначив, що в результаті помилкового застосування неналежних норм матеріального права суд ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, є необгрунтованним та незаконним.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Згідно копії рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12.03.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ в Артемівському районі м. Луганська було задоволено, зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплати пенсії з квітня 2014 року і нарахування та виплату пенсії з липня 2014 року (а.с.9-12).

27.07.2018 постановою заступника начальника Відділу Віхлініним Д.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Старобільського районного суду, яким зобов`язано УПФУ в Артемівському районі м. Луганська поновити позивачу виплату пенсії з квітня 2014 року та з липня 2014 року (а.с.14).

13.02.2019 постановою заступника начальника Відділу Віхлініним Д.В. закінчено виконавче провадження за виконавчим листом Старобільського районного суду, яким зобов`язано УПФУ в Артемівському районі м. Луганська поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з квітня 2014 року та з липня 2014 року (а.с.15).

Згідно інформації, наданої відповідачем на ім`я представника позивача ОСОБА_2 , за вищевказаним виконавчим провадженням державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у сумі 5100 грн. та, в подальшому, накладено штраф на суму 10 200 грн. Також Відділом було направлено повідомлення до Старобільського ВП ГУНП в Луганській області про вчинення кримінального правопорушення (а.с.17).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що Управління пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська не виконало рішення суду, а саме не поновило виплату пенсії ОСОБА_1 , що фактично унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстав виконання рішення суду. Зазначив, що обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідача, яким не доведено правомірності закінчення виконавчого провадження, а тому спірна постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а дії заступника начальника Відділу щодо закриття виконавчого провадження № 56863134 від 13.02.2019 є неправомірними.

Апеляційний суд, не вдаючись до аналізу висновків суду першої інстанції щодо суті спору, зазначає, що судом першої інстанції порушені при вирішенні справи норми процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення, виходячи з такого.

Колегія суддів надає оцінку законності рішення суду першої інстанції в межах вирішення питання належності відповідача.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України, у частині третій якої зазначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 року № 1403-VIII, систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, органами державної виконавчої служби є:

- департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

Із системного аналізу вказаних норм суд робить висновок, що відділи примусового виконання рішень є структурними підрозділами департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та не являються самостійними органами, у розумінні частини третьої статті 287 КАС України, а отже не можуть бути відповідачами у окремих категоріях адміністративних справ, визначених параграфом другим глави 11, зокрема, статтею 287 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 303/3416/17, від 26.06.2019 у справі № 303/3792/17 (номери в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74672788, 82684631 відповідно).

В позовній заяві представник позивача визначив відповідачем не Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області як належного відповідача, а його структурний підрозділ - відділ примусового виконання рішень, який належним відповідачем бути не може.

В свою чергу, на це не звернув уваги місцевий суд, розглянувши справу по суті саме до неналежного відповідача - відділу примусового виконання рішень.

Апеляційний суд звертає увагу, що підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлені статтею 48 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Відтак, допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, а можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 822/620/15 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 76580607).

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що для захисту свого порушеного права він може звернутись з позовом до належного відповідача.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Відділу, який є неналежним відповідачем у цьому спорі, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права.

З урахуванням того, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області -задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24 квітня 2019 року у справі № 431/1346/19 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 56863134 від 13.02.2019 та зобов`язання відкрити виконавче провадження по справі 431/5391/17 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Артемівському районі м. Луганська - відмовити.

Повне судове рішення - 30 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук