Справа № 520/1493/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/1493/19
Головуючий в 1 інстанції: Петренко В.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції Одеської області лейтенанта Козаченка Юрія Петровича, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції Одеської області лейтенанта Козаченка Юрія Петровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 025670 від 20.01.2019 р., яким ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2019 інспектором 3 роти 1 батальйону УПП Одеської області лейтенантом Козаченком Ю.П. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 025670, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

ОСОБА_1 не погоджується із наведеною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, вважає, що інспектором УПП не надано належних доказів того, що його автомобіль рухався із швидкістю 81 км/год (при дозволеній - 50 км/год). Також позивачу незрозуміло, яким саме приладом здійснювалось вимірювання швидкості руху.

Представник УПП в Одеській області просив залишити позов ОСОБА_1 без задоволення, вказуючи, що обставина перевищення позивачем встановленої швидкості руху була зафіксована лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №TC 001062 та підтверджується роздруківкою відповідного файлу з вказаного пристрою. В подальшому, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено на вимогу інспектора патрульної поліції для з`ясування причин порушення Правил дорожнього руху. Позивачу було роз`яснено суть правопорушення, ознайомлено із даними вимірювача швидкості. Під час розгляду справи ОСОБА_3 з правопорушенням не погодився, будь-яких інших заяв чи клопотань, як під час підготовки, так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 ст. 278 КУпАП - не надавав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2019 року, ухваленому в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 20.01.2019 р. в ході виконання службових обов`язків інспектором патрульної поліції Козаченко Ю.П. у складі наряду з лейтенантом поліції Русовим А.А., виявлено транспортний засіб «Volvo ХС90», реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації - Литовська Республіка), який о 12 год. 13 хв. на 401 км. автодороги М-05 Київ-Одеса рухався зі швидкістю 81 км/год та перевищив встановлене дорожнім знаком 3.29 обмеження швидкості руху транспортних засобів, чим порушив п. 12.9 Правил дорожнього руху.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно до п. 1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

Положеннями п. 12.9 ПДР передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження швидкості руху», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. «и» п. 30.3 ПДР.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №TC 001062 та підтверджується відповідною роздруківкою з цього пристрою (а.с. 20).

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта на те, що у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01-11931 від 25.09.2018 р. вказано, що повірений свідоцтвом був лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № TC 001062, однак у спірній постанові зазначено, що швидкість вимірювалась приладом ТС 001062.

Так, відповідно до експертного висновку НДЦ «Тезіс» НТУУ «КПІ» механізм технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні. Даний вимірювач швидкості має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № УА-МІ/1-2903-2012.

Згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/11931 від 25.09.2018 р., виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №TC 001062. Свідоцтво чинне до 25.09.2019 р.

Тобто, наявні всі необхідні документи, які підтверджують правомірність використання приладу TruCam LTI 20/20 і достовірність результатів, отриманих з його допомогою.

Крім того, з наявних у матеріалах справи роздруківок фотознімків з приладу TruCam LTI 20/20 №TC 001062 від 20.01.2019 р. 12 год. 15 хв. вбачається, що швидкість транспортного засобу «Volvo ХС90», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначено у 81 км/год при максимально дозволеній - 50 км/год.

В матеріалах справи також наявний компакт-диск з відеозаписом та фотографіями, на яких відображено розміщення дорожнього знаку на автодорозі М-05 «Київ-Одеса» 401 км - 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», в межах якого діють вимоги ПДР, якими визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено відповідні дорожні знаки 3.29, 3.31.

Таким чином, доводи апелянта про не порушення ним швидкісного режиму та безпідставність спірної постанови спростовуються матеріалами даної справи.

Стосовно посилань апелянта на те, що у спірній постанові зазначено, що швидкість вимірювалась приладом ТС 001062, у той час як згідно матеріалів справи правопорушення було зафіксоване приладом TruCam LTI 20/20 № TC 001062, колегія суддів зазначає, що TC 001062 є серією та номером саме того вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, яким було зафіксовано правопорушення ОСОБА_1 , що є логічним та вбачається з матеріалів даної справи.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП винесена правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було враховано всі необхідні обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, постанову було винесено відповідно до вимог чинного законодавства, а той факт, що ОСОБА_1 не визнає факту вчинення ним правопорушення, чим намагається уникнути адміністративної відповідальності - не звільняє його від притягнення до відповідальності з урахуванням його об`єктивної винуватості.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.