Справа № 200/4365/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р. Справа№200/4365/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В. розглянувши в порядку загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних, Сил України (КОД ) щодо не виплати грошового забезпечення та винагороди за безпосередню участь в Операції об`єднаних сил за вересень 2018 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) грошове забезпечення та винагороду за безпосередню участь в Операції об`єднаних сил за вересень 2018 року у сумі 3311 (три тисячі триста одинадцять) гривень 71 копійку;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (ШН НОМЕР_3 ) компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в повному обсязі;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік у сумі 1239 (одна тисяча двісті тридцять дев`ять) гривень 78 копійок;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (ІПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, в кількості 42 дні, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, в кількості 42 дні, виходячи з грошового забезпечення з посади номер обслуги-радіотелефоніст 1 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, станом на день звільнення з військової служби, 07.09.2018;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 20.02.2016 по 01.03.2018;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 20.02.2016 по 01.03.2018 в сумі 3844 (три тисячі вісімсот сорок чотири гривні);

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України щодо не проведення повного розрахунку на час звільнення ОСОБА_1 та стягнути з військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2018 року по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду щодо суті спору. Прогнозована сума станом на 14.05.2019 року становить 104059, 37грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є учасником бойових дій та з 20.02.2016 року проходив військову службу. З 07.09.2018 року (включно) його звільнено з військової служби, проте суми, належні при звільнені, сплачені не були що і спричинило звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу, стягнення коштів і відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначити засідання по справі на 23.04.2019 року.

23.05.2019 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Вказав, що винагорода за участь в АТО за вересень 2018 року отримана ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджує розрахунково-платіжна відомість № 385. Також позивач отримав грошове забезпечення в розмірі 2261, 71грн., виплату за невикористану відпустку на загальну суму 6462, 03грн. (20 днів), винагороду за участь в ООС у розмірі 1050, 00грн., що також підтверджується розрахунком грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 за реєстром № 524 про зарахування коштів на карткові рахунки до розрахункової відомості № 385 з відповідною відміткою банку про проведення платежу, а також карткою особового рахунку № НОМЕР_4 за 2018 рік.

Поряд з цим відповідач наголошує, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток (у тому числі додаткових) припиняється. Питання про компенсацію невикористаних додаткових відпусток у зв`язку зі звільненням зі служби виникло під час дії особливого періоду. Викладене, на думку відповідача свідчить про те, що зупинення на певний період надання інших видів відпусток виключає можливість військовослужбовця одержати і компенсацію за ці відпустки, у зв`язку з цим слід дійти до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в указаній частині.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі положень ст.. 116, 117 КЗпП України, відповідач наголошує, що норми вказаного Кодексу не розповсюджуються на військовослужбовців.

З приводу нарахування та виплати індексації відповідач вказує, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ в січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерства оборони не було. Щодо індексації за березень 2018 року, то відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», було підвищено розміри посадових окладів усіх рівнів (категорій) військовослужбовців. Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 встановлено, що у місяці, якому відбувається підвищення посадових окладів, значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів. Таким чином обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати лише з квітня 2018 року за умови перевищення встановленого порогу індексації в 103 відсотка.

На підставі зазначеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 відзив на позовну заяву, довідку щодо наявної заборгованості сум, які належні ОСОБА_1 при звільнені. Ухвалено розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу, стягнення коштів проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 30.05.2019 року.

30.05.2019 року позивачем було надано заперечення на відзив, згідно змісту яких позивач просив задовольнити позов з підстав, аналогічних заявленим в позові.

24.06.2019 року представником відповідача було надано додаткове письмове пояснення, згідно змісту якого зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою суду від 25.06.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу, стягнення коштів до розгляду по суті.

10.07.2019 року представником відповідача через канцелярію суду було надано клопотання про зупинення провадження по справі до прийняття рішення Верховним Судом по типовій справи № 620/4218/18. Проте суд відхиляє зазначене клопотання на підставі ч. 2 ст. 204 КАС України.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є військовозобов`язаним, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_6 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (посвідчення НОМЕР_7 ).

Як вбачається з витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2018 року № 257, старшого солдата ОСОБА_1 , номера обслуги - радіотелефоніста 1 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової служби за контрактом, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07 вересня 2018 року № 62-РС, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232 - ХП, з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом "й" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом), вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Сахновщинського РВК Харківської області.

З 07 вересня 2018 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Щорічна основна відпустка за 2018 рік передбачена в кількості 20 діб, не використана. Грошова допомога на оздоровлення згідно наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік виплачена у сумі 9693,04 грн.

Матеріальна допомога за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 не виплачена.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей наказано виплатити грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік. Також наказано виплатити щомісячну премію в розмірі 182%, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 13,5 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 вересня по 07 вересня 2018 року.

Наказано виплатити винагороду за безпосередню участь в Операції Об`єднаних сил за період з 01 вересня по 07 вересня 2018 року.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 та довідки про вартість речового майна від 05 вересня 2018 року № 63, що належить до видачі, виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у сумі 4263,74 грн.

Відповідно Реєстру № 508 про зарахування коштів на карткові рахунки за серпень 201/8, ОСОБА_1 отримав суму для зарахування на картковий рахунок в розмірі 3193, 55грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 372 (серпень 2018 року), ОСОБА_1 зараховано на картковий рахунок 3193, 55 грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 385 (серпень вересень 2018 року), ОСОБА_1 зараховано на картковий рахунок 9693, 54 грн.

Відповідно довідки про грошове забезпечення позивача за вересень, ОСОБА_1 було сплачено грошове забезпечення за 7 днів оклад за військовим званням у розмірі 140, 00грн., посадовий оклад 637, 00грн., надбавка за вислугу років 194, 25грн., надбавка за особливості проходження служби 131, 12грн.,премія 1159, 34грн.; доплата за невикористану відпустку за 2018 рік - 6462, 03грн., винагорода за участь в ООС за вересень 2018 року 1050, 00грн., всього до виплати 9773, 74 грн.

Відповідно Реєстру № 524 про зарахування коштів на карткові рахунки за серпень-вересень, ОСОБА_1 отримав суму для зарахування на картковий рахунок в розмірі 9693, 54грн.

Згідно картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2018 рік, останній в жовтні 2018 року отримав на картковий рахунок 9629, 08 грн.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 п. д ст. 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок та військову службу контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закону № 2011).

Так, згідно з ч. 2, 3 та 4 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до пп. 37.1.1 п. 37.1 Інструкції № 260 у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням п.37.2 цієї Інструкції).

У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою.

За приписами абз. 3 п. 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Як не заперечується сторонами, позивача виключено зі списків особового складу та проведений розрахунок грошового забезпечення.

Стосовно виплати грошового забезпечення за вересень 2018 року суд зазначає, що згідно розрахунково-платіжної відомості № 385 позивач отримав винагороду за участь в АТО в розмірі 1050, 00грн. та грошове забезпечення.

Згідно картки особового рахунку військовослужбовця у вересні 2018 року ОСОБА_1 було виплачено 22580, 13 грн. з яких винагорода за АТО/ООС - 4243, 55грн., премія одноразова 6462, 03 грн., премія 6127, 94 грн.

Таким чином твердження позивача щодо неотримання грошового забезпечення та винагороди за участь в АТО/ООС за вересень 2018 року спростовується матеріалами справи.

Відповідно позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) грошового забезпечення та винагороди за безпосередню участь в Операції об`єднаних сил за вересень 2018 року у сумі 3311, 71 коп. задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в повному обсязі.

Відповідно до абз. 3 п. 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Відповідно до абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Водночас Преамбулою Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки встановлено, що цей Закон встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Частиною першою статті 24 вказаного Закону передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Позивачем чергову відпустку за 2018 рік не використано, а тому останній має право на грошову компенсацію.

Відповідно суд задовольняє позовні вимоги в даній частині.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (ІПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, в кількості 42 дні, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, в кількості 42 дні, виходячи з грошового забезпечення з посади номер обслуги-радіотелефоніст 1 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, станом на день звільнення з військової служби, 07.09.2018.

Суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2016 року по 2018 рік.

Зважаючи на викладений аналіз, Судом критично оцінюються і не можуть бути сприйняті доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки.

Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

До зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд у типовій справі № 620/4218/18.

З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, - то позов ОСОБА_1 слід задовольнити в даній частині.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 20.02.2016 по 01.03.2018, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 20.02.2016 по 01.03.2018 в сумі 3844 (три тисячі вісімсот сорок чотири гривні); визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України щодо не проведення повного розрахунку на час звільнення ОСОБА_1 та стягнення з військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2018 року по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду щодо суті спору. Прогнозована сума станом на 14.05.2019 року становить 104059, 37грн.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Суд зауважує, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації. Відповідач зазначає лише про те, що у межах коштів військової частини НОМЕР_1 , передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення є неможливою.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отож Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Твердження заявника про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення, то суд, враховуючи приписи статей 2, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", вважає її передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначена позиція відображена в постанові Верховного Суду по справі №240/4911/18.

Також суд вважає за нележне зазначити, що задоволення позовних вимог позивача (в певній частині та без зазначення конкретних сум) є належним та достатнім способом захисту прав позивача.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Враховуючи, що відповідач не надав суду достатніх доказів, які б спростували позицію та доводи позивача, суд доходить висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про внесення змін до наказу, стягнення коштів,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (ШН НОМЕР_3 ) компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (ІПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 20.02.2016 по 01.03.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 20.02.2016 по 01.03.2018.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Стойка