Справа № 520/3504/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2019 р.Справа № 520/3504/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., повний текст складено 31.05.19 року) по справі № 520/3504/19

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
08.03.2019, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017 та невиплати позивачу компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017, подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині «визнання бездіяльності протиправною, яка полягає у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017 та зобов`язання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив дійсну військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника квартирно-експлуатаційної служби тилу. Відповідно до витягу з наказу №167 від 11.08.2017, майора ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційної служби тилу військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом від 08.06.2017 № 213 з військової служби у запас за п. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням п. 1 ч. 8 цієї статті, вважати таким, що 11.08.2017 справи та посаду здав. 11.08.2017 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК м. Харкова (аркуш справи 9).

Згідно грошового атестату серії ЗУ № 303304:

оклад за військовим званням позивача складав 125 грн., до 11.08.2017 в сумі 44,35 грн.;

посадовий оклад 1065 грн., до 11.08.2017 в сумі 377,90 грн.;

надбавка за вислугу років 40 % до 11.08.2017 в сумі 168,90 грн.

Обчислена на 01.08.2017 вислуга років становить 25 років.

Виплачена винагорода за 25 років безперервної календарної військової служби в сумі 1190 грн. Виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2017 у сумі 7308,85 грн. Виплачено матеріальну допомогу за 2017 7308,75 грн. Виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 92475,00 грн. Дані обставини підтверджуються платіжним дорученням від 26.09.2017 №1322 на суму 91573,67 грн. (аркуш справи 33, 38).

Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви позивача від 08.04.2019 про надання інформації та виплату індексації грошового забезпечення, позивач просив виплатити невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017 та виплатити компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017, а також надати довідку про індексацію грошового забезпечення (аркуш справи 10).

25.04.2019 відповідачем надано відповідь на заяву позивача, в якій зазначено, що позивачу була нарахована остання індексація за грудень 2015 у сумі 1027,99 коп. та виплачена у травні 2016 року. Базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2014 рік, індекс споживчих цін для проведення індексації становить 74,6 %. Індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017 військова частина не має підстав для нарахування згідно телеграми Департаменту фінансів № 248/1485 від 26.03.2018 (аркуш справи 71).

Суд першої інстанції, під час розгляду справи, дійшов до висновку про:

- наявність підстав визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017;

- відмову в задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до абз. 1, 6 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разу, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Частинами 1, 2, 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 (далі Порядок № 1078).

Абзацами 1, 2 п. 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до пп. 2 п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Згідно з абз. 4 п. 6 Порядку № 1078 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і, відповідно до чинного законодавства, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, так як належить до основних державних гарантій щодо оплати праці.

У відповідності до приписів вищенаведених нормативно-правовий актів проведення індексації, у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

За обставинами справи, позивач проходив дійсну військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника квартирно-експлуатаційної служби тилу та був звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 11.08.2017 справи та посаду здав, а також був виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК м. Харкова (аркуш справи 9).

В період з 01.01.2016 по 11.08.2017 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Сам факт не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення відповідачем не заперечується, а вказується на відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Колегія суддів зауважує, що обмежене фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність в останнього обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу. Відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Посилання апеляційної скарги на ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є безпідставними, оскільки будь-яких застережень щодо нездійснення у зв`язку з цим індексації з 01.01.2016 вказана норма не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та коштів не є підставою для відмови позивачу в індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017.

Колегією суддів також відхиляються доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки з військової служби його було звільнено 11.08.2017, а до суду першої інстанції останній звернувся 08.04.2019, з огляду на таке.

Відповідач, посилаючись на порушення позивачем строку на звернення до суду, обраховує початок перебігу такого строку з моменту звільнення позивача з військової служби. Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач в момент звільнення з військової служби був обізнаний про порушення свого права на виплату індексації грошового забезпечення.

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до апеляційного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів не з моментом, коли права особи були порушені, а з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що про порушення свого права на виплату індексації грошового забезпечення позивач повинен був дізнатися з моменту отримання відповіді відповідача на заяву від 08.04.2019 (аркуш справи 10).

Оскільки доказів протилежного відповідачем до суду не надано, враховуючи дату звернення позивача до суду (08.04.2019), колегія суддів вважає, що приписи ст. 122 КАС України щодо строку звернення до адміністративного суду позивачем не були порушені.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів вважає правильним посилання суду першої інстанції на рішення Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-1395цс16, зі змісту якого слідує, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, звернення працівників до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усі виплати, на які працівник має право згідно умов трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Оскільки судом першої інстанції застосовано аналогію закону, і поняття грошового забезпечення в даній справі є аналогічним поняттю заробітної плати, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/3504/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 30.07.2019 року