Справа № 826/17840/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2019 року № 826/17840/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство

«ЕСКО»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від

29.09.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» (далі - позивач та/або ТОВ ВКП «ЕСКО») з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач та/або контролюючий орган) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.01.2018 року прийнято адміністративну справу №826/17840/17 до провадження судді Амельохіна В.В. та ухвалено здійснювати розгляд справи одноособово в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як слідує з матеріалів справи позивач мотивуючи позовні вимоги зазначає, що при прийнятті контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 29.09.2017 року № та № не зазначення підстав проведення документальної невиїзної перевірки в наказі від 18.08.2017 року №1811 та безпосередньо порушень вимог законодавства України з питань митної справи у відповідному акті перевірки.

Також, ТОВ ВКП «ЕСКО» вказує, що заперечення на акт перевірки були розглянуті не уповноваженою особою, без їх доручення до акту перевірки та з посиланням на неналежні докази.

Зокрема, на думку позивача, у ході перевірки порушено встановлену законом послідовність застосування основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, не зазначено про порушення правил класифікації ТОВ ВКП «ЕСКО», як єдиної підстави для сомостійної класифікації товару органів доходів і зборів, із застосуванням одночасно трьох редакцій пояснень до УКТ ЗЕД та суб`єктивним трактуванням їх положень та без оприлюднення у встановленому законодавством порядку прийнятого рішення про класифікацію товару.

Окрім цього, ТОВ ВКП «ЕСКО» посилається на судові рішення в інших справах.

Відповідачем подано письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, у яких останній вказав, що прийняті ним рішення в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень.

В свою чергу, позивачем подано заяву на спростовування письмових заперечень контролюючого орану.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

На підставі наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18.08.2017 року №1811 «Про проведення документальної невиїзної перевірки» керуючись пунктом 7 частини 1 статті 336, статті 345, пунктом 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України з метою здійснення контролю своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплатою митних платежів, дотримання вимог законодавства України з питань митної справи та іншого законодавства проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ ВКП «ЕСКО» з питань правильності класифікації згідно із УКТ ЗЕД товарів щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 22.03.2016 року №125120105/2016/306211, від 15.11.2016 року №100270001/2016/275741, від 20.02.2017 року №100270001/2017/82902 та від 27.06.2017 року №UA100110/2017/96449, за наслідком якої складено акт від 08.09.2017 року №н26/17/28-10-14-09/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) (т. 1, а.с. 44-55).

Документальною невиїзною перевіркою ТОВ ВКП «ЕСКО» з питань правильності класифікації згідно із УКТ ЗЕД товарів «Змінні полотна до пил для різки каміння: металевий канат з робою частиною з штучного алмазу до канатних пил…», про яких було проведено митне оформлення за митними деклараціями від 22.03.2016 року №125120105/2016/306211, від 15.11.2016 року №100270001/2016/275741, від 20.02.2017 року №100270001/2017/82902 та від 27.06.2017 року №UA100110/2017/96449, встановлено порушення вимог:

- Закону України від 19.09.2013 № 584-VII «Про митний тариф України» та підпункту г) пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України, щодо невірної класифікації товарів та заниження ставки мита (замість ставки мита - 10% товарна підкатегорія 6804 21 00 00 застосовано - 2% товарна підкатегорія 8202 99 80 00), у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 14611, 32 грн., в тому числі по митним деклараціям:

від 22.03.2016 року №125120105/2016/306211 на суму - 3214, 03 грн.;

від 15.11.2016 року №100270001/2016/275741 на суму 2706, 10 грн.;

від 20.02.2017 року №100270001/2017/82902 на суму 2788, 86 грн.;

від 27.06.2017 року №UA100110/2017/96449 на суму 5902, 33 грн.

- пункт 1587.8 статті 187 та пункт 190.1 статті 190 ПК України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2922,27 грн., в тому числі за митним деклараціями:

від 22.03.2016 року №125120105/2016/306211 на суму - 624, 81 грн.;

від 15.11.2016 року №100270001/2016/275741 на суму 541, 22 грн.;

від 20.02.2017 року №100270001/2017/82902 на суму 557, 77 грн.;

від 27.06.2017 року №UA100110/2017/96449 на суму 1180, 47 грн.

Не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки позивачем подано заперечення на акт перевірки (вх. №68447/10 від 19.09.2017 року.

За наслідок розгляду заперечень, листом від 26.09.2017 року №50152/10/258-10-14-09-13 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про залишення висновку акту перевірки від 08.09.2017 року №н26/17/28-10-14-09/ без змін, а заперечення без задоволення (т. 1, а.с. 57-63).

В подальшому, з урахуванням висновків викладених в акті перевірки контролюючим органом прийнято:

1. податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 року №, яким ТОВ ВКП «ЕСКО» збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів у розмірі 2922, 27 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1461, 15 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1) (т. 1, а.с. 66);

2. податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем мито, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 14611, 32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 7305, 67 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2) (т. 1, а.с. 64).

Тут і надалі спірні та/або оскаржувані рішення.

Не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями ТОВ ВКП «ЕСКО» подано скаргу №287 від 13.10.2017 року, за наслідком розгляду якої Державної фіскальною службою України прийнято рішення №29252/6/99-99-11-03-03-25 від 08.12.2017 року, яким у задоволенні скарги позивача відмовлено, а спірні рішення залишено без змін (т. 1, а.с. 68-76).

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» вважає оскаржувані рішення протиправним та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно частини 1 статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів (далі - МК України).

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст. 2 МК України).

Частиною 1 статті 351 МК України визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

В контексті приписів частини 2 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно приписів частин 3, 4 9 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Приписи статті 354 МК України встановлюють наступне.

Результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка.

Акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами органу доходів і зборів, які проводили перевірку, та реєструється в органі доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в органі доходів і зборів протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом.

Керівник підприємства, що перевірялося, або уповноважена ним особа протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем отримання акта (довідки), зобов`язані повернути органу доходів і зборів підписаний примірник акта (довідки). Другий примірник акта (довідки) залишається на підприємстві.

У разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, вони зобов`язані підписати акт або довідку з запереченнями, які вони мають право подати протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта або довідки. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта або довідки про результати перевірки. Заперечення розглядаються органом доходів і зборів протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях). За результатами розгляду підприємству надсилається відповідь у порядку, визначеному Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Керівник підприємства або уповноважена ним особа має право брати участь у розгляді заперечень. Про своє бажання взяти участь у розгляді заперечень ці особи зазначають у запереченнях.

Якщо керівник підприємства або уповноважена ним особа виявили бажання взяти участь у розгляді заперечень до акта або довідки про результати перевірки, орган доходів і зборів зобов`язаний повідомити зазначених осіб про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається керівнику підприємства або уповноваженій ним особі не пізніше наступного робочого дня з дня отримання заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, у розгляді заперечень підприємства до акта або довідки про результати перевірки є обов`язковою.

Рішення про визначення грошових зобов`язань підприємства, що перевірялося, приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням результатів розгляду заперечень підприємства (у разі їх наявності). Керівник підприємства або уповноважена ним особа можуть бути присутні під час прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

В акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Доводи стосовно незгоди з рішеннями органу доходів і зборів щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування викладаються підприємством під час апеляційного оскарження податкових повідомлень-рішень про визначення суми грошового зобов`язання, винесених за результатами документальної перевірки, у порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

Так, позивач обґрунтовуючи протиправність спірних рішень, зокрема, вказує на порушення відповідачем частини 8, 10, 11, 12 статті 354 МК України.

Суд оцінюючи доводи ТОВ ВКП «ЕСКО» в цій частині звертає увагу на таке.

Як вже було зазначено вище, частиною 8 статті 354 МК України, серед іншого, визначено, що заперечення на акт перевірки або довідки є невід`ємною частиною акта або довідки про результати перевірки..

Суд звертає увагу, що твердження позивача про не доручення до акту перевірки відповідних заперечно останнього належними та достатніми доказами не підтверджено.

При цьому, доручення заперечень до акту перевірки, за наслідком їх розгляду є логічним, оскільки останні безпосередньо зберігаються у контролюючого органу та й відповідно платника податків.

Таким чином, доводи в цій частині є безпідставними.

Разом з цим, суд не погоджується із твердженням ТОВ ВКП «ЕСКО» про порушення порядку розгляду заперечень на акт перевірки.

Так, частиною 10 статті 351 МК України визначено, що участь керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, у розгляді заперечень підприємства до акта або довідки про результати перевірки є обов`язковою.

Тобто, приписи вказаної статті визначають обов`язковою участь у розгляді заперечень керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки.

В матеріалах справи міститься наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.11.2016 року №866 відповідно до якого затверджено постійно діючу комісію Офісу ВПП ДФС по розгляду спірних питань, які виникають під час організації та проведення документальних перевірок та заперечень, головою якої є перший заступник начальника ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 146-174).

З вказаного слідує, що керівником органів доходів і зборів делеговано повноваження по розгляду спірних питань, які виникають під час організації та проведення документальних перевірок та заперечень своєму заставнику ОСОБА_1 , що в свою чергу не є порушення частини 8 статті 351 МК України.

Враховуючи наведе, суд також вважає безпідставними твердження позивача про порушення контролюючим органом частин 10, 11 статті 351 МК України, оскільки останні мотивовані виключно тим, що розгляд заперечень на акт перевірки здійснено не уповноваженою особою, обставин щодо чого, судом в ході розгляду справи не встановлено.

Що ж стосується посилання позивача в частині прийняття спірних рішень на підставі неналежних доказів, зокрема, зазначення в акті перевірки неіснуючих митних декларації, а саме №100270001/2017/82902 та №UA100110/2017/96449 суд зверне увагу на наступне.

Згідно наданих пояснень відповідачем при зазначені номерів декларації від 20.02.2017 року №100270001/2017/082902 та від 27.06.2017 року №UA100110/2017/096449 було допущено технічну помилку щодо кількості знаків в порядковому номері митної декларації, однак сам порядковий номер митної декларації вказано вірно.

В інформаційному листі від 28.03.2014 року №375/11/14-14 Вищий адміністративний суду України зазначив, що відповідно до універсального принципу розгляду податкових спорів перевага надається змісту документу порівняно з його зовнішньою формою.

Таким чином, допущення технічної помилки у зазначені митних декларацій у акті перевірки, за можливості їх ідентифікувати відповідно до порядкового номеру не можуть бути покладені в основу скасування спірних рішень.

При цьому посилання ТОВ ВКП «ЕСКО» на приписи пункту 1201.3 статті 1201 Податкового кодексу України суд не приймає, оскільки останні до спірним правовідносин не застосовується.

Крім того, суд враховує приписи підпункту 14.1.1821 пункту 14.1.1821 статті 14 Податкового кодексу України, яким визначено, технічна помилка - помилка, вада або дефект у програмному забезпеченні або програмних складових, програмно-апаратному устаткуванні, каналах зв`язку, функціонуванні електронного цифрового підпису, що викликає в ньому/них неправильний або неочікуваний результат, або призводить до неочікуваної роботи, або унеможливлює роботу електронного кабінету, проте суд вважає, що термін «технічна помилка» застосована відповідачем у своїх запереченнях, в контексті змістового навантаження, як описка та/або друкарська помилка.

Оцінюючи ж твердження ТОВ ВКП «ЕСКО» щодо перевищення відповідачем своїх повноважень при ініціюванні документальної перевірки суд зверне увагу на таке.

Згідно частини 2 статті 1 МК України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст. 2 МК України).

Пунктом 41.1 статті 44 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Нормами пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.05.2014 №236 (далі - Положення про ДФС), Державна фіскальна служба України (далі - ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Наказом ДФС від 09.07.2015 року №484 закріплено перелік та зміст функцій, які здійснює у тому числі Офіс ВПП ДФС, відповідно до якого виконання функції проведення документальних перевірок, як форми митного контролю, згідно з статтями 345-354 МК України, та застосування відповідних заходів, за їх наслідками, у тому числі складення ППР з митних платежів делеговано Офісу ВПП ДФС на підставі Положення про ДФС, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236.

Згідно із Положенням про Офіс великих платників Державної фіскальної служби, затвердженого наказом ДФС від 09.08.2017 №529, Офіс ВПП ДФС є територіальним органом ДФС України, який підпорядковується ДФС України і відповідно до покладених на нього завдань, здійснює контроль за дотриманням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДФС., та є органом доходів і зборів (Копія Положенням про Офіс ВПП ДФС додається до Заперечення).

В межах компетенції відповідно до підпункту 88 пункту 4, підпунктів 6, 7 пункту 5, пункту 7 Положення про ДФС з метою належної організації роботи з проведення та реалізації матеріалів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи наказом ДФС від 22.09.2016 №792 «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи» делеговані повноваження проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи головним управлінням ДФС в областях, місті Києві та Офісу великих платників податків ДФС.

Приписами пункту 3 частини 3 статті 345 МК України визначено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Нормами частини 4 статті 69 МК України передбачено, що у разі виявлення під час митного або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Нормами частини 14 статті 354 Митного кодексу визначено, що в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Судом встановлено, що спірні рішення прийняті з посиланням на встановлені перевіркою порушення підпункту г) пункту 5 частини 8 статті 257 МК України.

В наказі від 18.08.2017 року №1811 зазначені підстави проведення документ невиїзної перевірки, а в акті перевірки вказано порушення законодавства.

З урахуванням зазначеного в сукупності суд вважає, що відповідач при здійсненні документальної невиїзної перевірки діяв у спосіб та в межах наданих йому повноважень, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Також, суд відхиляє посилання ТОВ ВКП «ЕСКО» на необхідність оприлюднення рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей мотивуючи це наступним.

Відповідно до норм частини 7 статті 69 Митного кодексу та пункту 15 розділу II наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №650 «Про затвердження Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України» (далі - Порядок №650), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 року за №1085/21397, інформація про прийняті митними органами попереднього рішення про класифікацію товару згідно з УКТ ЗЕД (ПРК), за винятком інформації, що є конфіденційною, оприлюднюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, відповідно до вимог статті 23 Митного кодексу.

Пунктом 23 розділу III зазначеного Порядку визначено, що у разі виявлення митного оформлення товарів порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари за результат проведення документальної перевірки з дотриманням вимог законодавства України з питань державної митної справи в порядку, визначеному статтями 345 - 354 Кодексу. Рішення цьому випадку не виноситься, а в разі наявності прийнятого Рішення воно відкликається відповідно до положень, визначених пунктами 20 - 22 цього розділу, до завершення документальної перевірки.

Враховуючи наведене твердження ТОВ ВКП «ЕСКО» в цій частині є необґрунтованими.

Оцінюючи ж по суті висновки акту перевірки в частині наявності/відсутності порушень допущених позивачем слід вказати наступне.

Згідно зі статтею 67 МК України Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

У відповідності до частини 1 статті МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗКД.

За частинами 2, 4 статті 69 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Для цілей митного оформлення класифікація товарів, наданих до митного оформлення, здійснюється згідно з вимогами УКТЗЕД - товарної номенклатури Митного тарифу України, затвердженої Законом України від 21.12.2010 року № 2829-VI «Про внесення змін до закону України «Про Митний тариф України».

З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД в Україні запроваджено Пояснення до УКТ ЗЕД (далі - Пояснення), що побудовані на основі Пояснень до Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації.

Класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється відповідно до Основаних правил інтерпретації УКТ ЗЕД (далі - ОПІ).

Матеріалами справи встановлено, що під час декларування товарів позивачем здійснено їх класифікацію за кодом 8202 99 80 00 УКТ ЗЕД (ставка мита 2%).

Згідно описів товарів, задекларованих згідно пункту 31 спірних митних декларацій позивачем отримувався товар: «змінні полотна до пил для різки каміння: металевий канат з робою частиною з штучного алмазу до канатних пил..»; «комплектуючі частини гідравлічних систем канатних пил для обробки каміння та інших матеріалів: масло станції з блоком управління..»; «комплектуючі до машин для обробки каміння та інших матеріалів: ущільнюючи прокладки з незатверділої вулканізованої непористої гуми..»; «ручний інструмент: прес пістолет (гідро щіпці) для з`єднання алмазних канатів типу А_С канатних пил..».

У примітці 1 до товарної групи 82 визначено, що за винятком паяльних ламп, переносних горнів, шліфувальних кругів з опорними рамами, манікюрних та педикюрних наборів та виробів товарної позиції 8209, до цієї групи включаються лише вироби з лезом, різальною кромкою, робочою поверхнею або іншою робочою частиною з: (a) недорогоцінних металів; (b) твердих сплавів або металокераміки; (c) дорогоцінного або напівдорогоцінного каміння (природного, синтетичного чи реконструйованого), на підкладці з недорогоцінного металу, твердого сплаву або металокераміки; (d) абразивних матеріалів на підкладці з недорогоцінного металу, за умови, що вироби мають різальні зубці, канавки, борозни та аналогічні робочі частини з недорогоцінних металів, які зберігають свої властивості та функції після нанесення абразивних матеріалів.

Так, згідно Пояснень до товарної позиції 8202 УКТ ЗЕД до цієї товарної позиції включаються:

(А) Ручні пилки (ножівки) для деревини, металу, каменю або інших матеріалів професійного чи побутового призначення.

( В ) Полотна для пилок усіх типів, для ручних пилок і для верстатів, а також для всіх матеріалів. Сюди входять: полотна для стрічкових пилок чи безперервних стрічкових пилок (наприклад, для пильних верстатів для розпилювання деревини); полотна для циркулярних пилок (включаючи полотна для пилок подовжнього різання або для прорізування пазів для використання на фрезерних верстатах); полотна для ланцюгових пилок (у вигляді ланцюгів) для рубання лісу, розпилювання дерев і т.п., зубці таких полотен часто мають вставки з карбідів металів або металокераміки; прямолінійні полотна для філенчатих пилок, шипорізних пил, слюсарних ножівок і т.п., включаючи полотна для пилок, названих "філігранними пилками" (круглі полотна з насічкою, як у напилка, але використовувані для розпилювання як полотнини лобзика); прямолінійні полотна без зубців для каменерізних пилок (беззубчасті) (ковані або оброблені механічно таким чином, щоб бути зовсім пласкими чи рифленими), за умови, що їхні кінці мають отвори або їм надана відповідна форма для кріплення; різальні диски, без зубів (диски тертя) для різання металів.

До цієї товарної позиції включаються також заготовки для виготовлення полотен пилок. Такими заготовками вважаються стрічки (штаби) (незалежно від того, нарізані вони за довжиною чи ненарізані) та диски (з центральним отвором для установлення на привідному валу), якщо на них є зубці. Ці вироби зазвичай виготовляються з високовуглецевої сталі.

Полотна пилок можуть мати нарізані зубці або приставні зубці чи сегменти (наприклад, у деяких циркулярних пилках). Зубці можуть бути виготовлені цілком з недорогоцінного металу або з недорогоцінного металу з покриттям карбідами металів алмазами (зокрема, чорними) або в деяких випадках абразивними порошками. У деяких пилках зуби можуть бути замінені алмазами або вставками з карбідів металів розташованими по окружності диска.

При цьому позбавлені зубців диски з абразивними покриттями по краю або з низкою вставок по окружності: абразивного матеріалу, не включаються до цієї товарної позиції. Такі інструменти розглядаються у товарній позиції 6804 УКТ ЗЕД.

У товарній позиції 6804 УКТ ЗЕД класифікуються жорна, камені точильні, круги шліфувальні та аналогічні вироби без каркасу, призначені для шліфування, заточування, подрібнення, полірування, розрізування або розпилювання, камені для ручного точіння або полірування та їх частини з природного каменю, з агломерованих натуральних або штучних абразивів або з кераміки, у поєднанні з частинами з інших матеріалів або без них.

Згідно з пунктом (3) пояснень до товарної позиції 6804 встановлено, що до цієї товарної позиції включаються шліфувальні круги, головки, диски, наконечники, тощо, які застосовуються у верстатах, електромеханічних або пневматичних ручних інструментах для обтісування, полірування, заточування, припасування або іноді для різання металів, каменю, скла, пластмас, кераміки, гуми, шкіри, перламутру, слонової кістки тощо.

Відповідно до вимог УКТ ЗЕД інструменти, які розглядаються у товарній позиції 68 складаються переважно з абразивних матеріалів, але і коли вони складаються з дуже невеликої абразивної головки в металевому корпусі або з серцевини чи осердя з твердого матеріалу (металу, дерева, пластмаси, пробки і т.д.) з постійно прикріпленими компактними шарами агломерованого абразиву (наприклад, різальні металеві диски тощо, з ободками або з розташованими по окружності вставками з абразивного матеріалу).

Проте, окремі абразивні інструменти не включаються до товарної позиції 6804 і розглядаються в групі 82, яка включає лише ті інструменти з різальними зубами, пазами, борознами і таке інше, що зберігають свою сутність і спосіб застосування навіть після включення в них абразивного матеріалу (тобто інструменти які, на відміну від розглянутих тут, можуть бути застосовані за призначенням, навіть якщо абразив не був використаний).

Листом Державна фіскальна служба України №4703/7/99-99-19-02-03-17 від 24.02.2017 року про класифікацію товару «Алмазний трос» роз`яснила, що алмазні канати - вид алмазного абразивного інструменту, що застосовується в якості витратного матеріалу в алмазних канатних машинах. Різка алмазними канатами успішно застосовується для демонтажу бетонних і сталевих конструкцій, зміни і коректування розмірів і геометричних форм залізобетонних інженерних конструкцій, розпилювання природного каменю при видобуванні на кар`єрах, різання блоків.

Абразив, абразивний матеріал - це дрібнозерниста або порошкоподібна тверда речовина, що використовується для різання, полірування, шліфування, іншої обробки (як робоча частина інструменту) твердих матеріалів штучного і природного походження (металів і їх сплавів, пластиків, кераміки, мінералів, скла, дорогоцінних каменів, деревини, пластмас тощо), а також для буріння гірських порід. Абразиви бувають двох типів: природні (алмаз, корунд, сланець, пісок, кремінь, пемза) і штучні (електрокорунд, штучний алмаз та ін.).

Алмазний канат складається з абразивного матеріалу (алмазні намистини) завдяки якому здійснюється різання важких металів, а тому класифікацію даного товару слід проводити у товарній позиції 6804 згідно УКТ ЗЕД.

Суд звертає увагу, що позивач при визначенні коду товару Митним кодексом України, УКТ ЗЕД та Основними правилами інтерпретації УКТ ЗЕД і як при ввезенні на митну територію України, а також рішенням Київської митниці Міндоходів від 25.07.2014 року №КТ-78-2014 (КТ 0078).

Суд зазначає, що наведена відповідачем інтерпретація товарної позиції 6804 не містить характеристик по яким можливо зробити беззаперечний висновок, що ввезений позивачем товар, а саме: «змінні полотна до пил для різки каміння; металевий канат з робочою частиною з штучного алмазу до канатних пил..» відноситься саме до цієї товарної позиції. Той же висновок, можна зробити і стосовно товарної позиції 8202 або 7212, згідно з описом товару якої, за характеристиками, ввезене полотно може бути віднесено і до такої товарної позиції.

Відповідно до частини 5 статті 69 МК України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачень положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Відповідачем в ході перевірки не витребовувалися у Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» будь-які додаткові документи, не проводилися дослідження та не залучалися профільні фахівці для вирішення питання по правильному визначенню товарної позиції, до якої міг бути віднесений ввезений апелянтом товар.

Поряд з цим, суд відхиляє посилання відповідача на копію листа Державної фіскальної служби України №4703/7/99-99-19-02-03-17 від 24.02.2017 року про класифікацію товару «Алмазний трос» та від 03.03.2017 року №5554/7/99-99-14-04-02-17 «Щодо організації роботи», оскільки останні не можуть бути віднесені до рішень органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей, які є обов`язковими, так як останні не відповідають вимогам «документа» та не оприлюднювалися в установленому законом порядку (п.7 ст. 69 МК України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 2 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що адміністративний позов підлягає до задоволенню, то судовий збір слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, б. 4, кв. 55, ; адреса для листування: 02088, м. Київ - 88, а/с - 30) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11 Г, код ЄДРПОКУ 39440996) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

4. Судові витрати в розмірі 3200 (три тисячі двісті гривень) грн. 00 коп. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, б. 4, кв. 55, ; адреса для листування: 02088, м. Київ - 88, а/с - 30) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11 Г, код ЄДРПОКУ 39440996).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін