Справа № 420/461/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/461/19
Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Тутової Л.С.

за участю:

представника апелянта - Рудь В.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання неправомірними дій щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення, стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (ГУ НП в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 ;

- стягнути з ГУ НП в Одеській області с на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належної до виплати доплати в нічний час при звільнені ОСОБА_1 зі служби в поліції в розмірі 57 067,45 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що доплата за службу в нічний час є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, має постійний характер, з неї нараховується єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та в подальшому входить до складових грошового забезпечення, з якого призначається пенсія. Посилання відповідача на ненадходження довідок обліку несення служби поліцейськими в нічний час до УФЗБО ГУ НП в Одеській області позивач вважає безпідставними, оскільки вчасна передача документів між структурними підрозділами відповідача є відповідними внутрішньо-організаційними питаннями, які мають вирішуватись ГУ НП в Одеській області та не можуть впливати на права позивача.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими вказуючи, що ті кошти, які просить стягнути позивач з ГУ НП в Одеській області не є грошовим забезпеченням, оскільки він після звільнення не працював, не виконував жодних функціональних обов`язків, тобто підстав для надання йому грошового забезпечення не було. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейським служби в нічний час. На момент звільнення ОСОБА_1 , з ГУ НП в Одеській області довідки обліку несення поліцейським служби в нічний час встановленого зразка до УФЗБО ГУ НП в Одеській області не надходили. Нарахування доплати зі служби в нічний час за період служби з листопада 2015 року по червень 2016 року позивачу проведено після доопрацювання Суворовським ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області відомостей щодо несення служби в нічний час поліцейським відповідного підрозділу. Таким чином, відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку із позивачем при звільненні, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 . Стягнуто з ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належної до виплати доплати в нічний час при звільнені ОСОБА_1 , зі служби в поліції в розмірі 57 067,45 гривень.

На вказане рішення ГУ НП в Одеській області подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було порушено строк подачі позову. Листом від 10.05.2018 року № 1708/29/2/01-2018 позивача було повідомлено щодо доплати за службу в нічний час за період листопада 2015 року по червень 2016 року. Така доплата була нарахована за службу в нічний час за вказаний період, та у квітні 2018 року була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 . Однак, з позовом ОСОБА_1 звернувся лише 28.01.2019 року, тобто із суттєвим порушенням тримісячного строку на звернення до суду із наведеним позовом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУ НП в Одеській області підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_1 - залишенню без розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, положеннями ст.117 КЗпП України врегульовано питання виплати працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Положеннями ст.233 КЗпП України, на яку вказує ОСОБА_1 , визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Вирішуючи справу колегія суддів враховує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. у справі № 4-рп/2012 положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У мотивувальній частині зазначеного рішення КСУ вказано, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема листа від 10.05.2018 р. № 1708/29/2/01-2018, ОСОБА_1 було повідомлено стосовно оплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року по червень 2016 року, яка була йому нарахована та виплачена у квітні 2018 року.

Проте, із наведеним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 28.01.2019 року, тобто із суттєвим порушенням тримісячного строку для звернення до суду з такими вимогами.

Вирішуючи справу суд першої інстанції послався на положення КЗпП України, відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Однак, посилання суду на положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому суми заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку є помилковим, оскільки заявлені позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку не є стягненням грошового забезпечення, а є саме компенсацією за час затримки.

Так, відповідно до положень ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення. Грошове забезпечення виплачується особі за виконану працю, відповідно до функціональних обов`язків працюючого.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що кошти, які просить стягнути ОСОБА_1 , не є грошовим забезпеченням, оскільки він після звільнення не працював, відповідно не виконував функціональних обов`язків, у зв`язку з чим відсутні підстави для надання грошового забезпечення.

Верховний Суд України у Постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-162цс17 дійшов правового висновку, що відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Враховуючи наведені обставини, а також положення ст.ст. 123, 240, 319 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року підлягає скасуванню, а адміністративний позов ОСОБА_1 - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 319; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року скасувати, прийняти у справі № 420/461/19 постанову, якою залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29.07.2019 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.