Справа № 354/279/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7504/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Бруновської Н.В.,

судді Шавеля Р.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року (головуючий суддя Польська М.В., м.Яремче) у справі № 354/279/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

26 березня 2018 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась в суд з позовом до до Державної архітектурно-будівельної інспекції в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому просила скасувати постанову №34/1009/m6/2018 від 15 березня 2018 року. у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач покликалась на те, що відповідачем прийнято постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 вважала цю постанову незаконною.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує фактично доводами, викладеними у позовній заяві, суть яких зводиться до відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема щодо відсутності складу адміністративного правопорушення та строків щодо накладення адміністративного стягнення.

Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Третя особа, ОСОБА_2 , подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить її відхилити. Разом з тим, відповідач та третя особа подали клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість прибуття в судове засідання, які, думку колегії суддів, задоволенню не підлягає з огляду на їх невмотивованість та документальну непідтвердженість, а також стислість строків розгляду цієї справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін, зважаючи на наступне.

Зі змісту оскарженої постанови №34/1009/m6/2018 від 15 березня 2018 року судом встановлено, що позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 96 Кодексу адміністративного судочинства України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Прийняттю цієї постанови передувало проведення відповідачем 06 березня 2019 року позапланової перевірки (захід) державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, яка проводилась на підставі Наказу керівника відповідача від 01 березня 2018 року, направлення для проведення позапланового заходу.

За результатами проведеної перевірки складено акт, в якому вказано про виявлення адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст. 96 КУпАП. Водночас, в акті зазначено пояснення позивача, в яких остання вказала, що будівництво господарської будівлі проведено згідно угоди між сусідами від 08 червня 2012 року ( ОСОБА_3

06 березня 2018 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому є пояснення позивача, відповідно до яких остання зазначила, що господарська будівля побудована згідно будівельного паспорта та дозволу на початок виконання будівельних робіт від 21 грудня 2012 року.

Крім того, 06 березня 2018 року відповідач склав припис з вимогою позивачу усунути виявлене правопорушення до 06 квітня 2018 року, шляхом виготовлення дозвільних документів або приведення стану об`єкта, який збудований з відхиленням від схеми забудови будівельного паспорта, отриманого ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, даний припис був предметом оскарження ОСОБА_1 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, який рішенням від 27 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

15 березня 2018 року відповідач прийняв постанову №34/1009/m6/2018 від 15 березня 2018 року, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. З цією постановою позивач не погодилась, відтак звернулась до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що ОСОБА_1 здійснила будівництво господарської споруди з відхилення від місця розташування, вказаного в будівельному паспорті на забудову земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у випадку вчинення особою порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд.

Згідно ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з приписами ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Судом з`ясовано, що позивач у 2012 році здійснила будівництво господарської споруди. Разом з тим Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки позивача 2008 року передбачав розміщення господарської будівлі в іншому місці. Аналогічно таке ж розміщення запроектованої господарської будівлі містить і проект грудня місяця 2012 року, проте на генплані забудови земельної ділянки (замовлення у грудні 2012р.) уже містить наявну самочинно збудовану існуючу господарську будівлю під АДРЕСА_1 , яка не передбачена будівельним паспортом 2008 року та проектом господарської будівлі 2012 року. Водночас, 09 серпня 2012 року позивач виготовила Технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_2 , який містить на схемі земельної ділянки господарську будівлю літню кухню під літерою «Б», збудованої в 2012 році, місце розташування якої не відповідає будівельному паспорту 2008 року.

З врахуванням вказаних обставин повідомлення про початок виконання будівельних робіт, подане позивачем 31 серпня 2012 року. та зареєстроване 03 вересня 2012 року. Інспекцією ДАБК у Івано-Франківській області на будівництво господарської будівлі, згідно будівельного паспорта 2008 року було скасоване відповідачем 03 січня 2018року, відповідно до Акту перевірки 27 грудня 2017 року та службової записки спеціаліста від 03 січня 2018 року, про що повідомлено ОСОБА_4 листом від 04 січня 2018 року.

Факт здійснення будівництва господарської споруди з відхиленням від запроектованого плану позивач не заперечує, а відтак, на переконання колегії суддів, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується достатніми, допустимими достовірними та належними доказами. При цьому суд зазначає, що це правопорушення є триваючим, зафіксоване протоколом та актом на місці 06 березня 2018 року, а тому накладення на позивача адміністративного стягнення 15 березня 2018 року відповідає строкам притягнення до адміністративної відповідальності, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення .

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оцінюючи доводи скаржника, Суд виходить з того, що всі його доводи, викладені в касаційній скарзі, збігаються з доводами, викладеними у позові та апеляційній скарзі, досліджувалися судами з наданням їм належної правової оцінки. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, в апеляційній скарзі не зазначено, а тому оскаржене рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.243, 246, 250, 272, 286 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року у справі № 354/279/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель