Справа № 200/6569/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р. Справа№200/6569/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шинкарьова І.В.,

при секретарі судового засідання Заїченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу (місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, б.177А, код ЄДРПОУ - 00191678) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, б.114, ) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В :

21 травня 2018 року позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року № Ю-603-25 в частині суми 126 905, 11 грн., решта вже була предметом судового розгляду.

Позивач посилається на частину 2 статті 19 Конституції України, статтю 9-4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наказом Міністерства Фінансів України від 30.10.2014 №1053-р, розпорядженням Кабінетом Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та визнання таким, що втратили чинність, деякі розпорядження Кабінету Міністрів України.

27 травня 2019 року ухвалою суду позовна заява була залишена без руху і позивачу був наданий строк для усунення недоліків.

06 червня 2019 року судом отримана заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, залишеної без руху.

11 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Представник відповідача через відділ діловодства та документообігу суду подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до вимог ст. 6Закону № 2464, позивач повинен нараховувати та сплачувати єдиний внесок. У зв`язку з існуванням заборгованості станом на 30 листопада 2018 року у розмірі 25597445,46 грн., на підставі вимог ч. 4 ст. 25Закону №2464, відповідачем правомірно сформована та надіслана вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску. Борг виник у 2018 році. Рішення прийняте у відповідності до норм чинного законодавства та є правомірним. Зазначає, що зміни, внесені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02 вересня 2014 року до розділу VIIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08 липня 2010 року згідно із п. 28розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIIІ від 24 грудня 2015 року втратили чинність, отже позивач зобов`язаний виконувати обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу (, місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Карла Лібкнехта, 177а) перебуває на обліку як платник єдиного внеску за реєстраційним номером 05-15-01-0281, до складу якого входить структурний підрозділ Тельманівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства КП Компанія Вода Донбасу (місце знаходження: 85700, м. Волноваха, вул. 1 травня, б. 97, код ЄДРПОУ 3971003), яке також перебуває на обліку як платник єдиного внеску.

25 листопада 2014 року позивачем отримані сертифікати Торгово-промислової палати №1735, №1736, №1517 про настання обставин непереборної сили.

05 листопада 2014 року Регіональним управлінням з експлуатації каналу КП Компанія Вода Донбасу подана заява до Артемівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області на звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

04 лютого 2019 року відповідачем на підставі статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31 березня 2018 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-603-25 в сумі 9 403 350, 10 гривень зі сплати єдиного соціального внеску, яка включає у суми, раніше включених податковою у попередніх вимогах:

- від 17.02.2017 № Ю-603-25, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 05.09.2017 по справі № 805/2170/17-а. (сума оскарження 3 881 336,46 гривень)

- від 02.08.2018 № Ю-603-25, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2018 по справі № 0540/7441/18-а. (сума оскарження 2 918 306,90 гривень)

- від 05.11.2018 № Ю-603-25 на даний час розглядається в Донецькому окружному адміністративному суді (справа № 200/3896/19-а). (сума оскарження 2 294 966,71 грн.)

- від 04.12.2018 № Ю-603-25 на даний час направлена до Донецького окружного адміністративного суду, (сума оскарження 52 128,62 грн)

- від 03.01.2019 № Ю-603-25 на даний час розглядає в Донецькому окружному адміністративному суді (справа № 200/5143/19-а), (сума оскарження 129 706,30 грн.)

23 березня 2018 року зазначена вимога була отримана Регіональним управлінням з експлуатації каналу КП Компанія Вода Донбасу.

08 квітня 2019 року вимогу №Ю-603-25 від 04 лютого 2019 року оскаржено до суду. Позову заяву ухвалою суд від 15 квітня 2019 року було повернуто позивачу відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України. Після отримання ухвали про повернення позовної заяви позивачем було вирішено повторно звернутись до суду повторно.

Крім того, від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування вищевказаної заяви позивач зазначив, що Тельманіське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» зареєстровано у місті Волноваха, але фактичним місцезнаходженням управління залишається смт. Тельманове. Донецької області знаходиться на непідконтрольній території. Таким чином, вся поштова вхідна кореспонденція надходить до міста Волноваха, після чого у зв`язку з тим, що між м. Волноваха та смт. Тельманове відсутні пункти перетину через лінію зіткнення, прямі дороги закриті, пошта передається колегами або представниками безпосередньо до апарату управління м. Донецьк, що потребує часу у зв`язку з труднощами перетинання лінії розмежування, а пізніше вже надсилається до смт. Тельманове. Через незначну кількість передаваємої кореспонденції до Тельманівського ВУВУГ буває таке, що пошту збирають навіть декілька місяців.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внесу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI, в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017, Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464-VI) його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування .

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обов`язки платника єдиного внеску, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон України від 02.09.2014 №1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, яким були внесені зміни до Закону №2464-VI, а саме його розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 9-3 ( в подальшому пункту 9.4):

Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

З аналізу зазначених норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин вбачається, що підставою для звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, та заява, подана у довільній формі до органу доходів та зборів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція міста Волноваха та Маріуполь віднесені до населених пунктів на території яких проводиться АТО.

Судом встановлено, що місцезнаходженням Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу є місто Маріуполь, а Тельманівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства КП Компанія Вода Донбасу - місто Волноваха, заява у довільній формі подана до органу податку та зборів у Донецькій області.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю-603-25 від 04 лютого 2018 у частині нарахування недоїмки в сумі 126 905, 11 гривень є протиправною та підлягає скасуванню.

Заперечення відповідача проти правових підстав позову судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що з 1 січня 2016 року втратив чинність пункт 9-3 (пункт 9-4) розділу VIII Закону №2464-VI. Така позиція обґрунтована тим, що на підставі Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України було виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII, а саме цим підпунктом розділ VIII Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-3 (пунктом 9-4).

Суд не приймає наведений довід, оскільки положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону №2464-VІ, після чого пункт 9-3 (пункту 9-4) розділу VIII став частиною відповідного Закону. Зміни до Закону №2464-VІ в частині виключення спірної норми не вносилися та залишаються чинними.

Цей висновок суду узгоджується з пункту 4 Правил оформлення проектів законів та основних вимог законодавчої техніки (Методичні рекомендації Апарату Верховної Ради України, видання четверте, виправлене і доповнене, 2014 рік), відповідно до якого зміни вносяться до оригінального закону, а не до закону про внесення змін до цього закону чи про визнання закону таким, що втратив чинність.

Відповідач вказує на те, що позивач не підтвердив належним чином настання обставин непереборної сили для звільнення останнього від обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ.

Суд не приймає цей довід, оскільки Закон №2464-VІ, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є спеціальним законом. І цей спеціальний закон не передбачає надання доказів настання непереборної сили для звільнення платника єдиного внеску від обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ.

Як вказувалося раніше, для звільнення платника єдиного внеску від обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ, є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, та заява, подана ним у довільній формі до органу доходів та зборів.

Відповідач посилається на практику Донецького апеляційного адміністративного суду, яка полягає в тому, що не зважаючи на звільнення платників єдиного внеску від обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ, даним Законом органи доходів і зборів не звільнені від виконання обов`язку щодо формування вимог про сплату недоїмки, а сама недоїмка підлягає списанню в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Суд не приймає ці доводи з огляду на наступне.

Згідно приписів частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Рішення на які посилається відповідач, не приймалися за результатами розгляду зразкової справи, а від так, правові висновки, викладені в них не враховуються судом у даній справі.

Невід`ємним елементом правового статусу суб`єктів права (в даному випадку платник єдиного внеску та орган доходів та зборів) є юридичні права і обов`язки. Якщо права це варіанти можливої поведінки суб`єктів, яку вони здійснюють у межах відповідних правових норм за власним вибором і на власний розсуд, то обов`язки це необхідні форми поведінки, що відповідають інтересам держави.

Між правами та обов`язками існує нерозривний взаємозв`язок, адже всім без винятку суб`єктивним правам уповноважених осіб кореспондують відповідні юридичні обов`язки зобов`язаних осіб, оскільки права одних, не підкріплені обов`язками інших, не здатні реалізовуватись.

Таким чином, оскільки законодавець звільнив платників єдиного внеску які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, від обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ, то виходячи з вищенаведеного принципу збалансованості прав та обов`язків, органи доходів та зборів були позбавлені права на складання вимог про сплату боргу (недоїмки) відносно таких платників.

Така нерозривна єдність прав і обов`язків є передумовою впорядкованості та стабільності відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

30 січня 2018 року в постанові Верховного Суду по справі №812/505/17 зроблений висновок про те, що відсутність (відстрочення в силу закону) у платника єдиного внеску обов`язку сплати внесків, починаючи з 15 жовтня 2014 року, унеможливлює складання органом доходів і зборів та направлення платнику вимоги про сплату боргу.

Щодо клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані". Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, суд зазначає, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Відповідно, статті 123 КАСУ передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. В свою чергу, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03.04.2008, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави". Суд також зауважує, що згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, а також вивчивши надані на його підтвердження докази щодо поважності причин пропуску вказаного строку, суд вважає підстави достатніми для визнання наведених причин пропуску поважними та поновлення позивачеві строку звернення до суду з цим позовом виходячи з норм ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачена можливість поновлення з поважних причин строку звернення до суду з цим позовом.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору, здійснені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25,72-7 6, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу (місцезнаходження: 87547 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Карла Лібкнехта, 177А, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: 87526 Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, ) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-603-25 у частині нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 126 905,11 гривень, прийняту Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області 04 лютого 2019 року.

Стягнути на користь Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, в особі Тельманівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства КП Компанія Вода Донбасу (місце знаходження: 85700, м. Волноваха, вул. 1 травня, б. 97, код ЄДРПОУ 3971003), судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецької області (85726 Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ).

Рішення в повному обсязі складено 01 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя І.В. Шинкарьова