Справа № 160/4130/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2019 року Справа № 160/4130/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняКлочек Д.Я.
представника позивача представників відповідача Коваленко Д.П. Кудлач І.П., Нагорного Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування рішення про застосування штрафних санкцій, скасування вимоги, -
07.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
- стягнути з бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.05.2019 року о 13:20 год. (а.с. 2).
11.06.2019 року усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.07.2019 року о 10:00 год. (а.с. 248-252).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.
27.05.2019 року представниками відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просили відмовити повністю, посилаючись на те, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформації та копій документів, отриманих від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу платником податків ОСОБА_1 у перевіряємому періоді протягом 2016-2018 років відчужено 103 об`єкти нерухомості (квартир) (з розміром частки у праві власності - 1/2) у новозбудованих багатоповерхових будинках, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , у тому числі по роках: у 2016 році - 51 об`єкт, у 2017 році - 40 об`єктів, у 2018 році - 12 об`єктів. Державна реєстрація договорів купівлі-продажу та дарування нерухомого майна (1/2 частка власності) проводилась приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу. Так, згідно з інформацією отриманою від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу у періоді з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року платник податків ОСОБА_1 отримав дохід від продажу об`єктів власного нерухомого майна на загальну суму 10 856 509,54 грн. (у т.ч. 2016 року - 1 281 239,60 грн., 2017 року - 6 625 364,75 грн., 2018 року - 2 949 905,19 грн.). Отже, встановлена систематична господарська діяльність з реалізації нерухомого майна, яка виражена у систематичній господарській діяльності щодо квартир у багатоквартирних будинках У зв`язку з чим, операції з продажу власного нерухомого майна платником податків ОСОБА_1 підпадають під зайняття підприємницькою діяльністю за видом діяльності 68.10 - купівля та продаж власного нерухомого майна. На підставі акта перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Оскаржені податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій представники відповідача вважають законними, обґрунтованими та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства.
Представники відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримали, проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Листом від 18.02.2019 року позивач повідомив відповідача, що запит від 03.12.2018 року не містить підстав для його надіслання, а отже, складений з порушенням вимог абзацу 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України, що відповідно до норми абз. 18 п. 73.3 ст. 73 ПК України, звільняє від обов`язку надання відповіді та документів на такий запит. Також позивач зазначив про безпідставне застереження щодо наслідків ненадання документів та виникнення права на проведення документальної позапланової перевірки відповідно до п.п. 78.1.1 та 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, оскільки в отриманому запиті податкового органу не наведено жодної отриманої податкової інформації, яка б свідчила про порушення позивачем законодавства та не наведено жодної норми законодавства, яку їм порушено. Крім того, у відповідача наголошено, що державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна проведено нотаріусами, а отже обов`язок платник податків в такому разі щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається (п. 179.2 ст. 179 ПКУ).
У зв`язку з отриманням інформації від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу щодо отримання доходів від відчуження майна ГУ ДФС у Дніпропетровській області 22.02.2019 року видано наказ № 1124-п, яким наказано провести позапланову документальну виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Не погоджуючись з прийнятим наказом, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року відкрито провадження за даним адміністративним позовом.
При цьому, у період з 25.02.2019 року по 11.03.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 п. 82 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України), та пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно з наказом від 22.02.2019 року № 1124-п проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
Перевіркою встановлені порушення:
- п. 293.3 (2) ст.293, абз.7 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України в частині заниження єдиного податку у сумі 39 946,10 грн., у тому числі по періодам: 2016 рік - 39 946,10 гри.
- п. 177.2, п.п. 177.4.3 п. 177.4 ст.177 ПК України в частині заниження оподатковуваного доходу, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за перевіряємий період всього на 1 340 365,24 грн., у т.ч. по періодам: за 2017 рік - 953 169,34 грн., за 2018 рік - 387 195,90 грн.;
- п.п. 1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України в частині заниження об`єкта оподаткування військовим збором в результаті чого донараховано суму військового збору, яка підлягає сплаті до бюджету, за перевіряємий період всього у сумі 9 956,20 грн., у т.ч. по періодам: за 2017 рік - 9 647,16 грн., за 2016 рік - 309,04 грн.;
- п.2 част.1 ст.7, част.2, 3 ст.9 розділу III Закону №2464 та п.10, 11 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435, в результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у перевіряємому періоді всього у розмірі 207 587,28 грн., у т.ч. по періодам: за 2017 рік - 98 077,00 грн., за 2018 рік - 109 510,28 грн.;
- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п.183.4 ст.183, з урахуванням вимог п. 183.10 ст.183, 187.1 ст.187, «а» п.п. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 ПК України в частині не нарахування та не сплати до бюджету податку на додану вартість, в результаті чого донараховано ПДВ за перевіряємий період всього на суму 2 014 698,00 грн., у тому числі по періодам: січень 2017 року - 0 грн., лютий 2017 року - 381 161,00 грн., березень 2017 року - 132 197,00 грн., квітень 2017 року - 143 894,00 грн., травень 2017 року - 219 198,00 грн., червень 2017 року - 24 531,00 грн., липень 2017 року - 64 256,00 грн., серпень 2017 року - 111 306,00 грн., вересень 2017 року -21 284,00 грн., жовтень 2017 року - 73 046,00 грн., листопад 2017 року - 91 922,00 грн., грудень 2017 року - 150 836,00 грн., січень 2018 року - 151 988,00 грн., лютий 2017 року - 0 грн., березень 2017 року - 35 072,00 грн., квітень 2017 року - 68 298,00 грн., травень 2017 року - 0 грн., червень 2017 року - 894,00 грн., липень 2017 року - 0 грн., серпень 2017 року -217 129,00 грн., вересень 2017 року - 2 286,00 грн., жовтень 2017 року - 55 250,00 грн., листопад 2017 року - 65 150,00 грн., грудень 2017 року - 0 грн.;
- п.201.1. ст. 201 з урахуванням норм п.202.1 ст.202 ПК України в частині не складання податкових накладних в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством усього на суму ПДВ 2 014 698,00 грн., у тому числі по періодам: січень 2017 року - 0 грн., лютий 2017 року - 381 161,00 грн., березень 2017 року - 132 197,00 грн., квітень 2017 року -143 894,00 грн., травень 2017 року - 219 198,00 грн., червень 2017 року - 24 531,00 грн., липень 2017 року - 64 256,00 грн., серпень 2017 року - 111 306,00 грн., вересень 2017 року - 21 284,00 грн., жовтень 2017 року - 73 046,00 грн., листопад 2017 року - 91 922,00 грн., грудень 2017 року - 150 836,00 грн., січень 2018 року - 151 988,00 грн., лютий 2017 року - 0 грн., березень 2017 року - 35 072,00 грн., квітень 2017 року - 68 298,00 грн., травень 2017 року - 0 грн., червень 2017 року - 894,00 грн., липень 2017 року - 0 грн., серпень 2017 року - 217 129,00 грн., вересень 2017 року - 2 286,00 грн., жовтень 2017 року - 55 250,00 грн., листопад 2017 року - 65 150,00 грн., грудень 2017 року - 0 грн.;
- п.49.1, п.49,2, п.п. 49.18.1, п. 49.18 ст.49 ПК України в частині не надання податкових декларацій з податку на додану вартість за звітний період лютий 2017 року - грудень 2018 року;
- п.49.1, п.49.2, п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п. 176.1 ст.176, п. 179.1 ст.179 ПК України в частині не ненадання до контролюючого органу податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік та за 2018 рік;
- п.44.1, п.44.3 ст.44, п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16 з урахуванням п.85.2 ст.85 ПК України в частині ненадання будь-яких первинних документів до перевірки;
- п.п. 266.7.1 «ґ» п. 266.7 ст.266 ПК України в результаті чого донараховано податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 100 000,00 грн., у тому числі по періодам: 2016 рік - 50 000,00 грн., 2017 рік - 50 000,00 грн.
На підставі вказаного акту перевірки від 14.03.2018 року контролюючим органом прийняті:
Підставою для прийняття зазначених спірних актів індивідуальної дії, став висновок податкового органу про те, що у перевіряємому періоді позивач, укладаючи договори купівлі-продажу квартир, здійснював підприємницьку діяльність з метою отримання доходу саме як підприємець, а не фізична особа, отже, отримував дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим у позивача виник обов`язок переходу на загальну систему оподаткування та, відповідно, сплати податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного податку за відповідною ставкою та єдиного соціального внеску.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 14.03.2019 року та 11.04.2019 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.04.2019 року.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до п. 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Пункт 63.5 ст. 63 ПК України передбачає, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
Фізичні особи-підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
Відповідно до п. 65.1 ст. 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Розділ IV ПК України визначає порядок оподаткування податку на доходи фізичних осіб.
Статтею 162 ПК України визначено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України); фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні (пп. 162.1.2 п. 162.1 ст. 162 ПК України); податковий агент ( пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України).
Стаття 177 ПК України визначає оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Пункт 291.3 ст. 291 ПК України визначає, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
З аналізу викладеного вбачається, що «юридична особа», «фізична особа - громадянин», «фізична особа-підприємець» та «самозайняті особи» охоплюються спільним поняттям «платник податків». Кожен з цих статусів має особливості обліку та оподаткування.
Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В силу положень п. 44.1 ст. 44 ПК України вказано, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України встановлено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
За приписами статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин - підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у статті 44 цього Кодексу.
Статтею 44 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.
У відповідності до статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (стаття 51 Цивільного кодексу України).
Разом з тим, як вбачається з акту перевірки, податковим органом здійснено перевірку ОСОБА_1 із загальним визначенням - «платник податків», без надання конкретизації статусу платника податків, як фізичної особи чи як фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим не можливо визначити статус суб`єта перевірки та який саме платник податків повинен нести відповідальність за порушення законодавства.
З матеріалів перевірки вбачається, що ОСОБА_1 був замовником будівництва об`єктів нерухомості, а саме: двох багатоповерхових будинків загальною площею 14 985,1 кв.м., що складаються з відокремлених квартир.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 протягом 2016-2018 років відчужено 103 об`єкти нерухомості (квартир) (з розміром частки у праві власності - 1/2) у новозбудованих багатоповерхових будинках, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1, у тому числі по роках: у 2016 році - 51 об`єкт, у 2017 році - 40 об`єктів, у 2018 році - 12 об`єктів.
Державна реєстрація договорів купівлі-продажу та дарування нерухомого майна проводилась приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу.
При цьому, в реєстрах майнових прав відсутні посилання на володіння ОСОБА_1 цілим майновим комплексом.
Згідно з доводами позивача, проти яких не заперечує відповідач, дозволи на будівництво об`єктів нерухомого майна (квартир), з якими позивач провадив спірні операції купівлі-продажу, були надані як фізичній особі та відчужувалися ним як фізичною особою зі сплатою податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5%.
Таким чином, за відповідними договорами купівлі-продажу нерухомого майна, таке майно відчужувалось громадянином ОСОБА_1 , як його власником - фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем, що свідчить про отримання останнім доходів, що не пов`язані з провадженням підприємницької діяльності (в межах обраних видів підприємницької діяльності нерухоме майно не використовувалось; розрахунки по операціям купівлі-продажу здійснювались за банківськими реквізитами позивача як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця).
Крім того, до КВЕД ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця не входить такий вид діяльності як купівля та продаж власного нерухомого майна за кодом 68.10.
Поряд з іншим суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно акту перевірки контролюючий орган дійшов висновку про здійснення ОСОБА_1 видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, а саме: «купівлю та продаж власного нерухомого майна», чим порушено абз. 7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України. На думку контролюючого органу позивач зобов`язаний був перейти на сплату інших податків і зборів визначених ПК України.
Разом з тим, у відповідності до пп.292.1.1 п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку є, для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
З аналізу викладеного вбачається, що фізична особа-підприємець позбавлена правових підстав для включення до доходів доходи, отримані від продажу нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі.
Поряд з цим, податковий орган не заперечує факт здійснення операцій з продажу нерухомого майна та сплатою податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5%.
Отже, враховуючи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності та здійснює діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, то повторне оподаткування одних і тих же операцій з продажу товарів, тільки вже фізичною особою, не передбачено законодавством України.
Главою 1 розділу XIV ПК України встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.
Відмова від спрощеної системи оподаткування здійснюється в порядку, визначеному шп.298.2.1-298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.
Відповідно до пп.298.2.1 п.298.2 ст.298 ПК України для відмови від спрощеної системи оподаткування суб`єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до контролюючого органу заяву.
Платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів (пп.298.2.2 п.298.2 ст.298 ПК України).
Крім того, відповідно до пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
Відповідно до п.299.1 ст.299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку (п.299.2 ст.299 ПК України).
Згідно із п. 299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
- подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
- припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
- у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Кодексу.
Водночас п.299.11 ст.299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Отже, чинним законодавством передбачено два способи анулювання реєстрації платником єдиного податку за рішенням податкового органу - у випадку невиконання суб`єктом господарювання вимог п.298.2 ст.298 ПК України (в такому випадку анулювання проводиться на підставі п.299.10 ст.299 ПК України), та у випадку, коли податковий орган в ході перевірки встановлюють порушення платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою (анулювання проводиться на підставі п.299.11 ст.299 ПК- України).
Разом з тим, судом встановлено, що відповідне рішення на підставі п.299.11 ст.299 ПК України контролюючим органом на час проведення перевірки прийнято не було, ОСОБА_1 є зареєстрованим та внесеним до реєстру платників єдиного податку, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючий орган мав би право обчислювати отриманий дохід та визначати грошове зобов`язання ОСОБА_1 за правилами загальної системи оподаткування, у зв`язку з встановленням здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, лише у разі прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку на підставі п.299.11 ст.299 ПК України.
Виходячи із змісту положень пп. 299.2 ст. 299 та п. 299.3 статті 299 ПК право на застосування платником податків спрощеної системи оподаткування виникає з моменту його реєстрації платником єдиного податку, а припиняється - з моменту анулювання такої реєстрації.
За таких обставин, суд вважає, що у контролюючого органу відсутні будь-які підстави визначати дохід позивача за правилами загальної системи оподаткування за умови не анульованої реєстрації позивача платником єдиного податку.
Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.4, 177.6 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
У разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.
Крім того, згідно із п. 172.2 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у п.172.1 ст.172 ПК України, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в п. 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною п. 167.2 ст.167 ПК України, виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону (п. 172.3 ст.172 ПК України).
Пунктом 167.2 ст. 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.
Пунктом 172.4 ст. 172 ПК України визначено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
Пунктом 179.2 ст. 179 ПК України визначено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.
З аналізу зазначених норм вбачається чітко визначений порядок оподаткування операцій з відчуження нерухомого майна, відповідно до якого фізична особа сплачує податок під час нотаріального оформлення операцій продажу нерухомого майна, що в подальшому звільняє її від обов`язку відображення вказаних операцій в будь-якій податковій звітності.
Отже, податковий орган безпідставно визначив ставку податку на доходи фізичних осіб з операції продажу нерухомого майна у розмірі 18 %.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно донарахував ОСОБА_1 податок з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 1 340 365,24 грн.
Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Як вбачається з акту перевірки, податкові зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року контролюючим органом визначено на підставі даних отриманих від приватних нотаріусів.
При цьому, контролюючим органом не визначено дати надходження коштів від покупців/замовників на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку, не наведено жодного первинного документу, що підтверджує факт вчинення оподатковуваних податком на додану вартість господарських операцій з контрагентами, не надано також доказів проведення зустрічних звірок з покупцями для встановлення факту перерахунку коштів для ОСОБА_1 .
Оскільки протягом 2016-2017 року ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, відповідно здійснені господарські операції протягом цього часу не підлягали оподаткуванню податком на додану вартість, а тому не могли бути враховані у загальному обсязі оподатковуваних операцій, оскільки, згідно з нормами пункту 181.1 ст. 181 ПК України, в суму 1 000 000,00 грн. входять лише ті суми від здійснення операцій з поставки товарів (робіт, послуг), які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.
У даному випадку відповідачем не наведено, які саме господарські операції у межах граничного розміру доходу на спрощеній системі оподаткування підлягали оподаткуванню податком на додану вартість.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно донарахував ОСОБА_1 податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 2 014 698,00 грн.
Відповідальність за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної передбачена ст. 120-1 ПК України.
Пунктом 120-1.1 ст. 120-1 ПК України визначено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого ст.. 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
- 10 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
- 20 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
- 30 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
- 40 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
- 50 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Пунктом 120-1.2 ст. 120-1 ПК України передбачено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які одатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.
Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120-1.1 цієї статті, не застосовуються.
З аналізу зазначених норм вбачається, що законодавцем запроваджено п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України, як більш жорстке покарання в разі відсутності реєстрації податкових накладних після притягнення платників податків до відповідальності на підставі пункту 120-1.1 ст. 120-1 ПК України.
Разом з тим, податковим органом не надано доказів застосування до ОСОБА_1 штрафу на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України та винесення відповідних податкових повідомлень-рішень за відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного строку.
Крім того, податковим органом не встановлені та не визначені дати виникнення податкових зобов`язань, що унеможливлює встановлення кількості днів не реєстрації податкових накладних.
Отже, застосування до ОСОБА_1 штрафу на підставі п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України є безпідставним.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно нарахував ОСОБА_1 штраф в розмірі 50 % з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 1 007 349,00 грн.
Відповідно до п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Згідно із п.п. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 не погоджуючись з підставами перевірки та законністю її проведення, у відповідь на вимоги відповідача щодо надання документів листами від 26.02.2019 року та 04.03.2019 року, повідомив податковий орган про відмову у наданні документів.
Крім того, не погоджуючись з прийнятим наказом від 22.02.2019 року № 1124-п, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування вказаного наказу.
При цьому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 року у справі №160/1935/19 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ від 22.02.2019 року №1124-п, однак рішення є таким, що не набрало законної сили.
Враховуючи викладене у позивача були підстави щодо ненадання документів для перевірки, отже, відсутні підстави щодо притягнення останнього до відповідальності за ненадання документів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно нарахував ОСОБА_1 штраф в сумі 1 020,00 грн.
Виходячи зі змісту статей 109-113 Кодексу, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.
Згідно із пунктом 121.1. статті 121 Кодексу, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Як вже зазначалось судом, відповідно до пункту 292.1. статті 292 Кодексу, доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Пунктом 293.4 статті 293 Кодексу визначено, що ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п`ятої груп у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2, 3 і 5 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.
За приписами підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Кодексу, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої - третьої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.
Враховуючи, що позивачем отриманий дохід від продажу власного нерухомого майна, то такий дохід не відноситься до доходу фізичної особи-підприємця як платника єдиного податку.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно нарахував ОСОБА_1 грошове зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб в сумі 39 946,10 грн.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 року №1621-VII ПК України, а саме - розділ XX «Перехідні положення», підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотка до доходів у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Вказаний №1621-VII ПК України набрав чинності з 03.08.2014 року.
Відповідно до п.п. 1.1 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 цього Кодексу.
Згідно п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платниками збору є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом 1.2 п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 ПК України.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст.168 ПК України за ставкою 1,5% від об`єкта оподаткування.
Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб є 2015 рік.
Разом з тим, суд зазначає, що висновки на підставі яких прийнято вказане рішення ґрунтуються на встановленому відповідачем заниженні оподатковуваного доходу, однак такий висновок визнаний судом безпідставним.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено платників вказаного вище податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7. статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25 000,00 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).
Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
З аналізу викладеного вбачається, що підставою та обов`язковою умовою для збільшення суми податку на 25 000,00 грн. можливе лише за наявності права власності на будинок, площа якого перевищує 500 квадратних метрів саме на час обчислення податку.
Разом з тим, податковим органом не надано доказів на підставі яких встановлено наявність права власності саме на будинки площа яких перевищує 500 квадратних метрів та які належать ОСОБА_1 , більш того, відповідачем не зазначено, яка є загальна площа вказаних будинків.
Отже, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначена виходячи з розміру сумарної загальної площі житлових будинків розташованих за адресою АДРЕСА_1 , є необґрунтованою.
Крім того, відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був скласти податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку за 2016 рік до 1 липня 2017 року, а за 2017 рік до 1 липня 2018 року, проте доказів складання відповідних податкових повідомлень-рішень відповідачем суду надано не було.
Складання та надіслання податкових повідомлень-рішень з порушенням термінів звільняє платника податків від обов`язку сплати сум визначених в цих рішеннях податкових зобов`язань.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно нарахував ОСОБА_1 грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів на суму 100 000,00грн..
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Разом з тим, фізичні особи, які реалізують нерухоме майно, що належить їм на праві приватної власності, до переліку осіб - платників єдиного внеску, визначених у статті 4 вказаного закону не віднесені.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 9 605,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення судового збору 9605,00 (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 липня 2019 року.

Суддя Н.Є. Сліпець