Справа № 9901/387/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 липня 2019 року

Київ

справа №9901/387/19

адміністративне провадження №П/9901/387/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Рохманова Сергія Івановича до Вищої ради правосуддя, третя особа - Генеральний прокурор України Луценко Юрій Віталійович про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

1. 22 липня 2019 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Рохманова Сергія Івановича (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач) з такими позовними вимогами:

1.1. скасувати частково рішення ВРП від 20 червня 2019 року № 1686/0/15-19 «Про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 23 травня 2018 року № 215дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно Генерального прокурора Луценка Ю. В.», а саме в частині закриття дисциплінарного провадження;

1.2. зобов`язати ВРП повторно розглянути питання накладення дисциплінарного стягнення на Генерального прокурора Луценка Юрія Віталійовича, у тому числі:

- розглянути питання про наявність передбачених пунктами 2, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» підстав для притягнення Генерального прокурора Ю. В. Луценка до дисциплінарної відповідальності,

- викласти у рішенні мотиви, з яких ВРП дійде висновків про наявність або відсутність передбачених пунктами 2, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» підстав для притягнення Генерального прокурора Ю. В. Луценка до дисциплінарної відповідальності,

- накласти на Генерального прокурора Луценка Юрія Віталійовича одне з дисциплінарних стягнень, визначених пунктами 1 та 3 частини першої статті 49, статтями 62-63 Закону України «Про прокуратуру».

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення ВРП в частині закриття дисциплінарного провадження з підстав закінчення строку накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Ю. В. Луценка є таким, що не повною мірою відповідає приписам Конституції України, Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Закону України «Про прокуратуру», Кодексу адміністративного судочинства України, інших актів законодавства.

3. За змістом частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.

4. Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом Суд виходить з такого.

5. За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

6. Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

7. Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

8. За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

9. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац перший пункту 4.1 Рішення).

10. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

11. За частиною десятою статті 131 Конституції України відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.

12. За змістом статті 44 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII) дисциплінарне провадження щодо прокурорів здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів (далі - Комісія).

13. Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом № 1697-VII, зокрема частиною другою статті 45 цього Закону визначено право на звернення до Комісії зі скаргою щодо дисциплінарного проступку прокурора кожного, кому відомі такі факти.

14. За статтею 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

15. Процедура розгляду дисциплінарної скарги відповідно до Закону № 1697-VII передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

16. Порядок оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження, регламентований статтею 50 Закону № 1697-VII, відповідно до частини першої якої прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення. Норми такого ж змісту наведено в пункті 148 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення).

17. Виключний перелік суб`єктів, які мають право оскаржувати рішення Комісії, а також порядок такого оскарження визначено приписами статей 50 та 78 Закону № 1697-VII.

18. На підставі частини десятої статті 78 Закону № 1697-VII особі, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, надано право оскаржити рішення Комісії до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Комісії на таке оскарження. Інші суб`єкти, крім прокурора щодо якого прийняте рішення за результатами дисциплінарного провадження, позбавлені такого права.

19. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 у справі № 9901/445/18, від 11 грудня 2018 року у справі № 9901/609/18, від 18 грудня 2018 року у справі № 9901/737/18 та ін.

20. Зі змісту позовних вимог та доданих до позову матеріалів Судом установлено, що предметом оскарження у цій справі є рішення ВРП від 20 червня 2019 року № 1686/10/15-19 (далі - Рішення ВРП), прийняте за результатом розгляду скарги адвоката Рохманова С. І. на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 22 травня 2018 року № 216дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно Генерального прокурора Луценка Ю. В.

21. Відповідно до Рішення ВРП, особою, яка подала дисциплінарну скаргу, і якій надано дозвіл оскаржити рішення Комісії до Вищої ради правосуддя, на підставі частини десятої статті 78 Закону № 1697-VII, є адвокат Рохманов С. І.

22. Таким чином, суб`єктом звернення до Комісії, так само як і до ВРП, був адвокат Рохманов С. І., а не позивач у цій справі.

23. У позовній заяві та інших матеріалах ОСОБА_1 не зазначено, яким чином рішення ВРП, що є предметом оскарження у цій справі, зачіпає саме її інтереси або впливає на її права та обов`язки.

24. До позовної заяви додано ордер про надання адвокатом Рохмановим С. І. правничої допомоги ОСОБА_1 виданий 09 липня 2019 року № 1000407, тобто після ухвалення рішень Комісії та ВРП.

25. З матеріалів позовної заяви установлено, що ОСОБА_1 не зверталася до Комісії із дисциплінарною скаргою, не оскаржувала рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 22 травня 2018 року № 216дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно Генерального прокурора Луценка Ю. В., тому не є учасником спірних правовідносин.

26. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України, право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

27. Таким чином, відсутність у позивача безпосередніх конкретних прав чи обов`язків у зв`язку із прийняттям спірного рішення ВРП, як різновиду акта індивідуальної дії, не породжує для нього й права на захист. Суб`єктом такого звернення є адвокат Рохманов С. І., як особа, яка, виходячи зі змісту рішення ВРП, подавала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку до Комісії, та оскаржувала рішення Комісії до ВРП.

28. Тлумачення поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» наведено у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

29. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

30. У зв`язку з наведеним, а також з огляду на те, що спірне рішення не зачіпає інтересів позивача та не створює безпосередньо для нього жодних юридичних прав та/чи обов`язків, звернення до суду з позовом є не обґрунтованим.

31. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

32. Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду, і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, Суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 170, 241-243, 248, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Рохманова Сергія Івановича до Вищої ради правосуддя, третя особа - Генеральний прокурор України Луценко Юрій Віталійович про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н. В. Шевцова