Справа № 760/5909/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/5909/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коваленко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суддя Українець В.В.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 31.01.2019 щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення, за якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 510 грн. та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

31.07.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Головне управління ДФС у м. Києві просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31 січня 2019 року щодо ОСОБА_2 начальником управління контрольноперевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Чубкою С.Б. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за неналежне ведення обліку доходів і витрат за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року (а.с. 9, т. 1).

Відповідно до постанови від 31 січня 2019 року ФОП ОСОБА_2 визнано винним у порушені ч. 1 ст. 164-1, 165-1 КпАП України, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, абз. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Вважаючи таку постанову протиправною фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління Державної фіскальної служби у м. ;Києві не є належним відповідачем у справі, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення винесена начальником управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Чубкою С.Б., який є окремим суб`єктом владних повноважень та саме вона здійснювала дії, правомірність яких оспорює позивач, а тому, оскільки позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача до суду не звертався та визначив відповідачем саме Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, суд прийшов висновку про відмову в задоволені позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо неналежного відповідача у даній справі, однак, вважає, що при цьому судом першої інстанції порушено норми процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно п. 7, 9 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Державна фіскальна служба України (ДФС), згідно п.1 Положення «Про Державну фіскальну службу України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до п. 7 вказаного Положення ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів, яким в даному випадку є Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Згідно ч. 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2016 № 566 (далі - Інструкція), відповідно до частини першої статті 255 КУпАП уповноважені посадові особи органів доходів і зборів мають право складати протоколи у справах про адміністративні правопорушення за статтями 51-2, 155-1, 162-1, 162-2, 163-1-163-4, 163-12, 164, 164-5, 164-16, 166-16, 166-17, 177-2, 204-3 КУпАП. Частиною другою статті 255 КУпАП також передбачено, що уповноважені особи органів доходів і зборів у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання цих органів, відповідно до статті 234-2 КУпАП мають право складати протоколи про правопорушення за статтями 163-13, 163-15, 164-1, 165-1, 166-6 (частини третя - шоста), 188-23 КУпАП.

Відповідно до ч. 17 розділу ІІ Інструкції якщо справу уповноважений розглядати орган доходів і зборів, Протокол з іншими матеріалами справи у день його реєстрації в Журналі реєстрації протоколів та постанов про адміністративні правопорушення передається керівнику (заступнику керівника) органу доходів і зборів, який буде розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 розділу ІІІ Інструкції, відповідно до статті 234-2 КУпАП керівником або заступником керівника органу доходів і зборів розглядаються справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя-шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (стаття 188-23).

Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник (заступник керівника згідно з розподілом обов`язків) відповідного органу доходів і зборів.

Згідно ст. 234-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (стаття 188-23).

Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи.

Отже, колегія суддів, з огляду на вищевикладене, зазначає, що в даному випадку начальник управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві є суб`єктом владних повноважень, до якого мають бути скеровані вимоги позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2019 року щодо ОСОБА_2 саме начальником управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Чубкою С.Б. винесена оскаржувана постанова, і така є посадовою особою відповідного органу державної влади.

Суд зазначає, що начальник управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві є окремим суб`єктом владних повноважень та саме він здійснював дії, правомірність яких оспорює позивач, а тому саме начальник управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві є належним відповідачем у даній справі, та погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, ОСОБА_2 зазначив відповідачем у справі Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яке не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 3, 4, 5, 7 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що ухвалою у справі №760/5909/19 від 13.03.2019 про відкриття провадження у справі (спрощене позовне провадження) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції не ставилось питання і не з`ясовувалась думка позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Колегія суддів враховує такі доводи, та зазначає, що суд першої інстанції, з`ясувавши, що Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві є неналежним відповідачем, в порушення норм КАС України, безпідставно не залучив в якості належного відповідача (співвідповідача) начальника управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Чубку С.Б. , не з`ясував ставлення позивача до заміни відповідача, а тому, передчасно відмовив у задоволенні позову.

Разом з тим, оскільки в силу приписів ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції підкреслює про відсутність процесуальної можливості виправити вказану помилку суду першої інстанції.

Відтак, позовні вимоги, заявлені до Головного управління ДФС у м. Києві, тобто до особи, не можуть бути задоволені, оскільки в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, а вимоги до належного відповідача - начальника управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Чубку С .Б. , який до участі в справі судом першої інстанції залучений не був, не можуть бути розглянуті та задоволені, оскільки такого права суд апеляційної інстанції позбавлений в силу приписів КАС України.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Також, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги, оскільки такі стосуються розгляду справи по суті щодо правомірності спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів зауважує, що в адміністративному судочинстві, на відміну від цивільного та господарського судочинства, діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі. Ця особливість випливає із специфіки завдань адміністративного судочинства і, зокрема, покладає на адміністративний суд обов`язок самому вживати заходи щодо встановлення реального змісту спірних правовідносин, з`ясування питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, визначення предмету та засобів доказування, встановлення належного способу захисту порушеного права чи встановлення компетенції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вказане, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині не залучення в якості належного відповідача (співвідповідача) начальника управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Чубку С.Б. , не з`ясування ставлення позивача до заміни відповідача, а суд апеляційної інстанції позбавлений такої процесуальної можливості щодо заміни відповідача (залучення співвідповідача), колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення, однак, в іншій частині - залишення такого рішення без змін, оскільки вимоги до неналежного відповідача не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення саме до начальника управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Чубки С.Б. в порядку та строки, передбачені КАС України, з одночасним поданням до суду клопотання про поновлення строків на звернення з такою позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов